Справа № 120/944/19-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

01 квітня 2019 р. Справа № 120/944/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в письмовому провадженні заяву відповідача про розгляд за правилами загального позовного провадження адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

19.03.2019 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 12.06.2018 та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу таку індексацію.

Ухвалою суду від 22.03.2019 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Крім того, з урахуванням положень ст.ст. 12, 260, 262 КАС України судом вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання у справі призначено на 9 год 17.04.2019 року з викликом учасників справи. Відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

29.03.2019 до суду надійшов відзив відповідача за підписом представника військової частини НОМЕР_1 Матвєєвої В.В., в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Крім того, у відзиві відповідач просить суд здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, про що постановити відповідну ухвалу. Таке клопотання обґрунтовується тим, що всупереч положенням ст. 260 КАС України суд не надав відповідачу строк для висловлення своєї позиції щодо можливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, а самостійно прийняв рішення про розгляд справи в спрощеному провадженні. Таке рішення суду, на думку відповідача, порушує його права як сторони у справі та обмежує в можливості оскарження судового рішення до судів вищих інстанцій. Крім того, приймаючи рішення про розгляд справи у спрощеному провадженні, суд врахував лише думку та бажання позивача, проігнорувавши думку відповідача. Водночас ця справа має важливе значення для військової частини НОМЕР_1 і може мати значний суспільний резонанс як для осіб, які зараз проходять військову службу, так і для майбутніх військових службовців.

На підставі положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 6 ст. 7, ч. 4 ст. 260 КАС України розгляд вказаної заяви здійснюється судом в порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи та проведення судового засідання.

Вирішуючи клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною четвертою статті 12 КАС України встановлено, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом (ч. 5 ст. 12 КАС України).

Частиною шостою статті 12 КАС України визначено перелік категорій справ незначної складності для цілей Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас суд зауважує, що такий перелік не є вичерпним і в силу вимог пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України справами незначної складності є також справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Перелік цих справ відповідає справам, визначеним у пунктах 1-4 частини 4 статті 12 КАС України.

В силу вимог ч. 1 ст. 260 КАС України про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Отже, змістовний аналіз вказаних вище норм процесуального закону вказує на те, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка адміністративна справа, окрім тих справ, які обов`язково повинні розглядатися судом у загальному позовному провадженні, перелік яких чітко передбачений у ч. 4 ст. 12 та ч. 4 ст. 257 КАС України. Окрім цього, саме суд визначає форму адміністративного судочинства для розгляду конкретної справи і згідно з вимогами п. 4 ч. 9 ст. 171, ч. 1 ст. 260 КАС України питання про це вирішується в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі.

Як зазначено в ухвалі суду від 22.03.2019, рішення суду про можливість розгляду справи за позов ОСОБА_1 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін обґрунтоване тим, що за характером спірних правовідносин, предметом доказування і складом учасників ця справа має ознаки адміністративної справи незначної складності та не належить до категорії тих адміністративних справ, які можуть розглядатися виключно за правилами загального провадження.

Доводи, наведені відповідачем у заяві про розгляд за правилами загального позовного провадження, вказаних висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для прийняття рішення про зміну обраної судом форми адміністративного судочинства.

Крім того, суд зауважує, що положення частини другої-четвертої статті 260 КАС України, на які фактично посилається відповідач, застосовуються судом лише у випадку, передбаченому частиною першою статті 259 КАС України, тобто в разі подання позивачем одночасно з позовною заявою (або зазначення у її тексті) клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Водночас такого клопотання позивач ОСОБА_1 не заявляв, а визначення форми адміністративного судочинства здійснювалося судом з урахуванням зазначених вище норм процесуального закону. При цьому суд врахував у сукупності критерії, визначені в ч. 3 ст. 257 КАС України, та дійшов висновку про можливість розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Крім того, відповідно до ст. 1 КАС України Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

В цьому контексті суд зауважує, що спрощене позовне провадження є однією із форм адміністративного судочинства, встановленою законом.

Відтак посилання відповідача на те, що розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження порушуватиме його право на справедливий судовий розгляд є надуманим та не ґрунтуються на нормах права.

Крім того, частиною 1 статті 262 КАС України передбачено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Отже, розгляд судом адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін дає можливість учасникам справи сповна реалізувати свої процесуальні права, визначені, зокрема, у статтях 44, 47 КАС України.

При цьому сторони перебувають в однаковому процесуальному становищі щодо можливості реалізації таких прав.

Крім того, суд не може погодитися з доводами відповідача про те, що у випадку розгляду справи в спрощеному провадженні порушується право особи на перегляд справи та оскарження рішення суду до судів вищих інстанцій.

Так, відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, право на апеляційне оскарження рішення суду в адміністративній справі гарантується, тоді як реалізація права на касаційне оскарження судового рішення може підлягати певним обмеженням, встановленим законом.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини, зокрема у справах «Levages Prestations Services v. France», рішення від 23 жовтня 1996 року, та «Brualla Gomez de la Torre v. Spain», рішення від 19 грудня 1997 року, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично, таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута («Ашинґдейн проти Сполученого Королівства», від 28 травня 1985 року, п. 57; «Меньшакова проти України», № 377/02, від 8 квітня 2010 року, п.53, та інші).

Таким чином, внаслідок розгляду судом першої інстанції адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження жодним чином не порушується право учасника справи на апеляційне оскарження, тоді як право на перегляд судового рішення в касаційному оскарженню підлягає легітимному обмеженню на підставі закону.

Водночас суд зауважує, що в згідно з абзацом 2 частини 5 статті 329 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, встановлена чинним процесуальним законом заборона на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності не є абсолютною і передбачає широкий перелік винятків, що додатково спростовує доводи відповідача в частині можливого порушення його права на перегляд судового рішення в разі розгляду судом справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 12, 248, 256, 257, 260, 262, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

Залишити без задоволення заяву відповідача про розгляд за правилами загального позовного провадження адміністративної справи № 120/944/19-а за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя Сало Павло Ігорович