Справа № 2140/1342/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 2140/1342/18
Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказів,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року ОСОБА_4 (надалі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Херсонській області (надалі - відповідач, ГУНП), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 07.06.2018 року №133 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ГУНП» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_4;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП від 26.06.2018 року №160о/с "Про особовий склад" в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_4 за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити позивача на службі в поліції на посаді старшого оперуповноваженого сектора кримінальної поліції Корабельного відділення поліції Херсонського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області з 27.06.2018 року;

- стягнути з ГУНП на користь ОСОБА_4 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу;

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_4 зазначив, що спірними наказами відповідача його звільнено зі служби в поліції на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону «Про Національну поліцію» за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у невиході на службу без поважних причин, непопередженні свого безпосереднього керівника про захворювання та місце знаходження на лікуванні, вчиненні дій, які мають ознаки складу кримінального правопорушення. Позивач зазначає, що службове розслідування щодо нього проведено не об'єктивно, без з'ясування усіх важливих обставин справи з порушенням вимог, та не уповноваженими на це працівниками ГУНПУ з порушенням Інструкції про порядок службового розслідування в органах внутрішніх справ України, а тому висновки відповідача про наявність в його діях або бездіяльності складу дисциплінарного проступку вважає безпідставними та необґрунтованими.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 06.11.2018 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи полягають в наступному.

Позивач з 2002 року по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 року по 26.06.2018 року - в органах Національної поліції.

Наказом відповідача від 03.11.2016 року №219о/с капітана поліції ОСОБА_4 призначено на посаду старшого уповноваженого сектора кримінальної поліції Корабельного відділення поліції Херсонського відділу поліції ГУНП.

Наказом Головного управління Національної поліції в Херсонській області від 07.06.2018 року №133 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників ГУНП" позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, а наказом від 26.06.2018 року №160о/с "Про особовий склад" позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за ч.1 п.6 ст.77 Закону України «Про національну поліцію».

Зі змісту спірного наказу слідує, що звільнили позивача зі служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни, що виразилось у невиході на службу без поважних причин 02, 03, 04, 14, 15, 16 травня 2018 року, непопередженні свого безпосереднього керівника про захворювання та місце знаходження на лікуванні, вчиненні дій, які мають ознаки складу кримінального правопорушення, недотримання обмежень, заборон, передбачених Законами України «Про запобігання корупції», «Про Національну поліцію», використання своїх службових повноважень, становища та пов'язаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди для себе, вступ у поза процесуальні неділові стосунки. Вимагання неправомірної вигоди за не притягнення до кримінальної відповідальності, здійснення психологічного та фізичного тиску на підозрюваного, примушенні видати на ім'я ОСОБА_5 генеральної довіреності на вчинення всіх юридичних дій від імені ОСОБА_6, незаконному утримуванні підозрюваного з 24 по 29 березня 2018 року на території одного з будинків дачного кооперативу, примушенні із застосуванням психологічного тиску виписати з квартири малолітню дитину, що суперечить покладеним на поліцейського обов'язкам та призвело до суспільного резонансу через створення негативної громадської думки та завдало непоправної шкоди репутації і авторитету діяльності Національної поліції України.

Винесенню даного наказу передувало службове розслідування, яке було призначено наказом начальника ГУ НП в Херсонській області від 02.05.2018 року №589 на підставі інформації про проведення в службових кабінетах приміщення Карабельного відділеня поліції Херсонськгого ВП ГУНП в Херсонській області обшуку в рамках кримінального провадження №0000066, відкритого 04.04.2018 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України за фактом вимагання неправомірної вигоди старшим оперуповноваженим СКП Корабельного відділення поліції Херсонського ВП ГУНП капітаном поліції ОСОБА_4 та слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП майором поліції ОСОБА_7 від гр-на ОСОБА_6 за непритягнення того до кримінальної відповідальності. На період проведення службового розслідування позивача відсторонено від виконання службових обов'язків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що по-перше - службове розслідування проведено з порушенням порядку його призначення та проведення, передбаченому Інструкцією про порядок службового розслідування в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом МВС України від 12.03.2013 року №230 (далі - Інструкція); а по-друге - висновки службового розслідування про невихід позивача на службу без поважних причин 02, 03, 04, 14, 15, 16 травня 2018 року, про непопередження ним свого безпосереднього керівника про захворювання та місцезнаходження на лікуванні, а також про вчинення дій, які мають ознаки скоєного кримінального правопорушення, є безпідставними.

Порушення порядку проведення службового розслідування суд першої інстанції обґрунтовує тим, що відповідно до п.3.2 розділу ІІІ Інструкції службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії. Проведення службового розслідування доручається працівникам підрозділів внутрішньої безпеки, інспекції з особового складу підрозділів кадрового забезпечення, а якщо такі підрозділи не передбачені штатним розписом, уповноважені на те начальники доручають проведення службових розслідувань найбільш досвідченим працівникам, здатним усебічно вивчити обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, та зробити об'єктивні висновки (п.3.3). Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника (п.3.4). Висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником (п.8.7 Інструкції).

Суд першої інстанції зазначив, що наказом від 02.05.2018 року №589 про призначення службового розслідування його проведення було доручено працівникам ВІОС УКЗ ГУНП Ромашову Ю.С., УКР ГУНП Ковальову О.О. та СУ ГУНП Вербицькому М.Л., а фактично службове розслідування проведено старшим інспектором ВІОС УКЗ ГУНП Кремською Н.В., старшим слідчим в ОВС ОМВ СУ ГУНП Ілічко О.О. та начальником сектору УКР ГУ НП Морозик У.С.. При цьому матеріали справи не містять даних про те, хто і яким чином уповноважив зазначених осіб на проведення службового розслідування, і відповідач не надав належних доказів з цього приводу.

Також суд першої інстанції послався на те, що підставою для призначення службового розслідування в наказі є посилання на п.2.2.4 Інструкції - «скоєння особою РНС корупційного правопорушення або надходження подання спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції». Однак, доказів вчинення позивачем корупційного порушення або надходження подання від відповідних органів суду не надано. На думку суду підставою для призначення службового розслідування повинна була бути реєстрація в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінального правопорушення (п.2.2.2 Інструкції), що в відзиві на адміністративний позов зазначив і сам представник відповідача.

Крім того, суд першої інстанції вказав на те, що згідно п.5.1. розділу V Інструкції службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником, а у разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

В той же час, службове розслідування було розпочато 02.05.2018 року (наказ №589), а висновок затверджено 07.06.2018 року. Наявний в матеріалах службового розслідування рапорт на адресу начальника а ГУ НП в Херсонській області з проханням продовжити термін до 17.06.2018 року підписаний за Ромашова Ю.С. невідомою особою.

Також суд першої інстанції зазначив, що в порушення вимог пункту 3.4 Інструкції службове розслідування проведено без участі безпосереднього начальника позивача.

Апелянт не погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо порушення порядку проведення службового розслідування, вказуючи на те, що посадові особи, яким наказом начальника ГУ НП в Херсонській області від 02.05.2018 року №589 було доручено проведення службового розслідування, на підставі п.3.3 Інструкції доручили проведення службового розслідування своїм підлеглим працівникам - старшому інспектору ВІОС УКЗ ГУНП Кремській Н.В., старшому слідчому в ОВС ОМВ СУ ГУНП Ілічко О.О. та начальнику сектору УКР ГУ НП Морозик У.С. шляхом проставлення на примірниках наказу відповідних резолюцій.

Надаючи оцінку спірному наказу про звільнення позивача зі служби, колегія суддів виходить з того, що наведені в ньому підстави для звільнення позивача зі служби свідчить про те, що ці підстави складаються з двох частин: перша - невихід на службу без поважних причин 02, 03, 04, 14, 15, 16 травня 2018 року та непопередження свого безпосереднього керівника про захворювання та місце знаходження на лікуванні; друга - вчинення дій, які мають ознаки складу кримінального правопорушення, і які є предметом кримінального провадження №0000066, за яким саме і був проведений обшук за місцем роботи позивача.

Пункт 6 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію», на підставі якого позивача звільнено, передбачає наступну підставу для звільнення поліцейського зі служби в поліції - у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Слід зазначити, що Дисциплінарний статут Національної поліції України затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 року №2337-VIII, який набрав чинності з 07.10.2018 року.

Оскільки на час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності Дисциплінарний статут Національної поліції України ще не діяв, то в силу положень пункту 4 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про національну поліцію» до спірних відносин підлягає застосуванню Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений відповідним Законом від 22.02.2006 року №3460-ІV, а також Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (надалі - Положення №114).

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (надалі - Статут) визначено, що службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

За змістом ст.7 Статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за порушення дисципліни, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63 - 65 Положення №114.

Окремо п.66 Положення №114 передбачена така самостійна підстава для звільнення як скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

В той же час, вчинення особою рядового або начальницького складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, чи кримінального правопорушення є іншою підставою для звільнення, яка передбачена п.67 Положення №114.

Так, п.67 Положення №114 встановлено, що особи рядового або начальницького складу, притягнуті до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, за яке накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов'язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення, підлягають звільненню із служби в органах внутрішніх справ у триденний строк з дня надходження до органу внутрішніх справ копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Також слід зазначити, що відповідно до п.10 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» лише у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення поліцейський може бути звільнений зі служби.

З наведено слідує, що лише сам факт притягнення поліцейського до кримінальної відповідальності в рамках кримінального провадження до прийняття судом відповідного рішення не може бути підставою для звільнення поліцейського зі служби в поліції.

Така позиція повністю узгоджується із закріпленим у статті 62 Конституції України принципом презумпції невинуватість, за яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Виходячи з цього, посилання в спірному наказі про звільнення на факт вчинення позивачем дій, які мають ознаки складу кримінального правопорушення, і які є предметом кримінального провадження №0000066, є неправомірним, оскільки за цим кримінальним провадженням не існувало на час винесення спірного наказу, і не існує на час розгляду даної справи, будь-якого судового рішення відносно позивача.

Дослідивши надані суду матеріали службового розслідування на відповідність визначеного Інструкцією порядку призначення та проведення службового розслідування, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про проведення відносно позивача службового розслідування не уповноваженими на то посадовими особами ГУ НП в Херсонській області, а також проведення такого розслідування з порушенням визначених Інструкцією строків. При цьому колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що згідно п.3.3 Інструкції, посадові особи, яким керівник ГУ НП в Херсонській області доручив проведення службового розслідування, мали право передоручити проведення такого розслідування своїм підлеглим шляхом накладення відповідних резолюцій на наказі про призначення службового розслідування.

В той же час колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність використання під час службового розслідування матеріалів кримінального провадження №0000066, як то: протоколів допитів потерпілих ОСОБА_15, ОСОБА_16, свідка ОСОБА_17, протоколу огляду місця події від 04.03.2018 року з фото таблицею, клопотання про проведення експертизи, постанови керівника прокуратури про призначення групи прокурорів та ін., оскільки згідно ч.1 ст.222 Кримінально процесуального кодексу України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим, а стороною відповідача не надано суду відповідного процесуального рішення органу досудового слідства про можливість використання вказаних матеріалів кримінального провадження в дисциплінарному провадженні відносно позивача, що в сили вимог ст.74 КАС України не дає суду підстав враховувати такі матеріали як належні та допустимі докази.

Що стосується наданої судом першої інстанції оцінки описаних у висновку службового розслідуванні обставин невиходу позивача на службу 02, 03, 04, 14, 15, 16 травня 2018 року та непопередження свого безпосереднього керівника про захворювання та місце знаходження на лікуванні, колегія суддів зазначає наступне.

Вказані обставини мали місце в періоді відсторонення позивача наказом начальника ГУ НП в Херсонській області від 02.05.2018 року №589 від виконання службових обов'язків на період проведення службового розслідування.

Статтею 70 Закону України «Про національну поліцію» визначені підстави та порядок відсторонення поліцейського від виконання службових обов'язків (посади), яка містить наступні положення:

- поліцейський, щодо якого проводиться службове розслідування, може бути відсторонений від виконання службових обов'язків у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України (ч.1);

- поліцейський, щодо якого здійснюється кримінальне провадження, може бути відсторонений від посади в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України (ч.3);

- відсторонення поліцейського від виконання службових обов'язків є тимчасовим недопущенням поліцейського до виконання обов'язків за займаною посадою (ч.4);

- за особою, відстороненою від виконання службових обов'язків (посади), зберігаються всі види грошового забезпечення, які були їй визначені до відсторонення, крім премії (ч.5);

- поліцейський вважається відстороненим від виконання службових обов'язків з дня видання відповідного наказу до дня видання наказу про допуск до виконання службових обов'язків за займаною посадою (ч.6);

- якщо поліцейського відсторонено від виконання службових обов'язків (посади), його можуть допустити до виконання службових обов'язків за займаною посадою або призначити на іншу посаду лише після скасування підстави відсторонення та видання відповідного наказу (ч.7);

- на період відсторонення від виконання службових обов'язків (посади) у поліцейського вилучається службове посвідчення, спеціальний нагрудний знак і табельна вогнепальна зброя. Службове посвідчення та спеціальний нагрудний знак поліцейського, відстороненого від виконання службових обов'язків (посади), зберігаються в його безпосереднього керівника. Табельна вогнепальна зброя поліцейського, відстороненого від виконання службових обов'язків (посади), зберігається в черговій частині органу (закладу установи), де проходить службу поліцейський (ч.8).

Суд першої інстанції врахував факт відсторонення позивача від посади, зазначивши, що стороною відповідача не надано належних доказів, які б підтвердили необхідність і обов'язковість присутності позивача 02, 03, 04, 14, 15, 16 травня 2018 року на службі без посвідчення, нагрудного знаку та зброї, а також відхилив аргументи представника відповідача щодо безперервності виконання своїх завдань позивачем, зазначивши, що принцип безперервності, відповідно до ст.12 Закону №580-VІІІ відноситься до загального принципу діяльності поліції.

Колегія суддів констатує, що на час виникнення спірних відносин положення Закону №580-VІІІ, Статуту та Положення №114 не містили чіткого регулювання дій відстороненого від виконання службових обов'язків поліцейського, в частині наявності або відсутності в нього обов'язку щоденно прибувати та знаходитися по місцю служби.

Лише Дисциплінарним статутом Національної поліції України, зокрема пунктом 8 статті 17, був встановлений обов'язок поліцейського під час відсторонення від виконання службових обов'язків (посади) перебувати на робочому місці, визначеному керівником, та сприяти проведенню службового розслідування.

Проте на час виникнення спірних відносин такого обов'язку для позивача визначено не було, оскільки Дисциплінарний статут Національної поліції України набув чинності тільки з 07.10.2018 року.

Однак і вказане положення Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачає, що виконання такого обов'язку повинно бути пов'язано із прийняттям керівником відповідного рішення про визначення відстороненому поліцейському конкретного робочого місця.

Відсторонивши позивача від виконання службових обов'язків (посади), керівництвом Головного управління Національної поліції в Херсонській області не визначено позивачу конкретного робочого місця, на яке він повинен був щоденно з'являтися під час дії рішення про відсторонення його від виконання службових обов'язків. Необхідність прийняття такого рішення обумовлюється тим, що відповідно до п.8 ч.1 ст.70 Закону України «Про національну поліцію» на період відсторонення від виконання службових обов'язків (посади) у поліцейського вилучається службове посвідчення, спеціальний нагрудний знак і табельна вогнепальна зброя, що фактично унеможливлює доступ позивача до свого робочого місця в Корабельному відділенні поліції Херсонського відділу поліції, який є режимним об'єктом з обмеженим доступом.

Виходячи з цього, колегія судів приходить до висновку, що діючі на час виникнення спірних відносин нормативні акти не містили чітко визначеного обов'язку поліцейського, відстороненого від виконання службових обов'язків, щоденно з'являтися на свої робоче місце. Такий обов'язок міг бути визначений відповідним наказом керівника, із зазначенням в ньому конкретного робочого місця, або роботи, яку мав виконувати відсторонений від посади поліцейський.

Однак такого рішення відносно позивача прийнято не було, як не встановлено і того факту, що позивач в період його відсторонення викликався на службу, що в свою чергу не дає суду підстав стверджувати про неявку позивача на службу без поважних причин в період дії рішення про його відсторонення від посади.

Крім того, не погоджуючись з висновками службового розслідування про невихід позивача на службу без поважних причин 02, 03, 04, 14, 15, 16 травня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивач з 02 по 05 травня 2018 року був непрацездатним - знаходився на амбулаторному лікуванні у лікаря ортопеда-травмотолога з травмою лівої стопи (накладено гіпс). Рекомендовано лікування в поліклініці за місцем служби з 07.05.2018 року. Даний факт підтверджується випискою із амбулаторної карти хворого від 05.05.2018 року. З 07 по 16 травня 2018 року позивач продовжив лікування з тим же діагнозом у ДУ "Територіальне медичне об'єднання МВС України", що підтверджено довідкою від 07.05.2018 року №673 про тимчасову непрацездатність. До роботи приступив 17.05.2018 року, про що є відмітка на зворотному боку довідки безпосереднього керівника ОСОБА_18.

Не погоджуючись з висновком службового розслідування про непопередження позивачем свого безпосереднього керівника про захворювання та місцезнаходження на лікуванні, суд першої інстанції послався на пояснення позивача та допитаного в якості свідка його безпосереднього керівника та начальника відділення ОСОБА_18, який пояснив, що вважав, що ОСОБА_4 написав рапорт на відпустку, який він підписав, попередньо узгодивши з начальником відділення, канцелярією, режимно-секретною частиною та кадровим підрозділом. Вважав, що рапорт підписано керівництвом ГУНП і ОСОБА_4 знаходиться в відпустці. Після того, як працівники УСБУ провели обшуки в приміщенні відділення, він 02.05.2018 року зателефонував ОСОБА_4 і той йому повідомив, що знаходиться у лікаря з травмою ноги. Оскільки він вважав, що позивач знаходиться в відпустці, то не уточнював у якого лікаря і в якому закладі той лікується. Про факт знаходження на лікарняному з 07 травня позивач повідомив його по телефону з зазначенням медичного закладу. До службового розслідування, як безпосередній керівник позивача, він не залучався. В ході службового розслідування факти невиходу позивача на роботу актувалися працівниками райвідділу, він також підписував ці акти.

З'ясувавши фактичні обставини справи, які мали місце з 02 по 16 травня 2018 року, коли, на думку відповідача, позивач не виходив позивача на службу без поважних причин, колегія суддів, враховуючи не спростовані відповідачем факти непрацездатності позивача з 02.05.2018 року по 16.05.2018 року внаслідок отриманої ним травми ноги з накладанням гіпсу, а також факт відсторонення позивача від посади з 02.05.2018 року наказом начальника ГУ НП в Херсонській області від 02.05.2018 року №589 без існування на час виникнення спірних відносин чіткої законодавчої вимоги про обов'язок працівника поліції, відстороненого від виконання від виконання службових обов'язків, щоденно з'являтися на службу, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про безпідставність висновку службового розслідування про невихід позивача на службу без поважних причин 02, 03, 04, 14, 15, 16 травня 2018 року.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необґрунтованість висновку службового розслідування стосовно непопередження позивачем свого безпосереднього керівника про захворювання та місцезнаходження на лікуванні, оскільки допитаний в судовому засіданні безпосередній керівник позивача - начальника відділення ОСОБА_18 підтвердив факт повідомлення його позивачем 02.05.2018 року про звернення позивача за медичною допомогою внаслідок отриманої травми ноги.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з прийнятими судом першої інстанції рішенням про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними спірних наказів про звільнення позивача та в частині поновлення позивача з 27.06.2018 року (наступний робочий день після звільнення) на службі в поліції на посаді, яку він займав до звільнення.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ГУНП на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 33982,83 грн., суд першої інстанції виходив з положень ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Слід зазначити, що в апеляційній скарзі жодних заперечень щодо правильності здійсненого судом розрахунку належної позивачу суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 33982,83 грн. апелянтом не наведено.

Відповідно до п.24 Положення №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Частиною 2 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до п.6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Оскільки вищевказаним порядком не визначається механізм нарахування грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, то колегія судів погоджується з судом першої інстанції про можливість визначення розміру середнього заробітку позивача за час його вимушеного прогулу на підставі Порядку №100.

Враховуючи, що на користь позивача судом має бути стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу, розмір якого повинен визначатися з правилами Порядку №100, а правильність застосованого судом першої інстанції на підставі цього порядку механізму розрахунку середнього заробітку апелянт не спростовує, то з урахуванням визначених ст..308 КАС України меж апеляційного перегляду колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ГУНП на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 33982,83 грн..

Що стосується рішення суду першої інстанції про допуск до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на службі та стягнення заробітної плати в межах стягнення за один місяць, то таке рішення цілком узгоджується з приписами ст.371 КАС України.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати його прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.