Справа № 630/85/19
Суддя: Малихін О. О.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 630/85/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 березня 2019 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі головуючого судді Малихіна О.О., розглянувши у письмовому провадженні в м. Люботин Харківської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_2, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Люботинського міського суду Харківської області як адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

визнати протиправними дії інспектора роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо складання постанови ЕАВ № 852301 від 11 січня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 та розгляду постанови на місці зупинки;

скасувати постанову ЕАВ № 852301 від 11 січня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказував, що 11 січня 2019 року він рухався на власному автомобілі в с. Пісочин та проїжджав перехрестя вул. Полтавське шосе і Автомобільна. В цей час з прилеглої вулиці рухався патрульний автомобіль поліції, який наздогнав його автомобіль та зупинив його. Зі слів поліцейського, він нібито проїхав світлофор на жовтий сигнал. Але з такими припущеннями він не погодився, заперечував проти них, але все було марно. Інспектор поліції ОСОБА_2 проігнорував усі його доводи та виніс постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП за порушення п. 8.7.3. ПДР України. Але інспектор поліції порушив вимоги КУпАП тим, що не предявив жодного доказу на підтвердження порушення правил дорожнього руху, в тому числі відеозапису, який нібито було зроблено, позбавив його права надавати пояснення та подавати докази, користуватися юридичною допомогою. Іншим суттєвим порушенням в діях інспектора поліції, на переконання позивача, є те, що він виніс постанову на місці зупинки транспортного засобу, хоча повинен був це зробити у відповідності до вимог ст. 276 КУпАП за місцем розташування Управління патрульної поліції в Харківській області як органу, уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення. З приводу дій поліцейського ним, ОСОБА_1, до Управління патрульної поліції в Харківській області було подано скаргу, відповідь на яку він отримав лише 18 лютого 2019 року. У відповіді було вказано, що відеозапис фіксації порушення ПДР не зберігся.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2 про день та час розгляду справи сповіщений шляхом направлення 05 березня 2019 року на електронну адресу Управління патрульної поліції в Харківській області (), а також шляхом надіслання засобами поштового звязку копії позовної заяви та доданих до неї документів разом з судовим викликом, які ним отримані 11 березня 2019 року. Але в судове засідання відповідач не зявився без поважних причин, та відзив на позов не подав. Про причини неявки суду відповідач не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Оскільки відповідач є субєктом владних повноважень, повідомлений про дату час і місце розгляду справи, суд розглядає справу за його відсутності на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин суд вирішив можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 5 ст.205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

11 січня 2019 року інспектором роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову ЕАВ № 852301 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. За вказаною постановою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, і на нього накладено штраф у розмірі 425,00 грн.

В оскаржуваній постанові вказано, що ОСОБА_1 11 січня 2019 року о 15-52 год. в смт. Пісочин на перехресті вулиць Полтавське шосе та Автомобільна керував автомобілем ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1, та здійснив проїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3.«е» ПДР України.

В п. 8.7.3 ПДР України вказані сигнали світлофора та їх значення. Зокрема, зелений миготливий сигнал дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух; жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; червоний сигнал забороняє рух.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які керують транспортним засобом та допускають проїзд на заборонений сигнал світлофора.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених вище, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно з п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Однак, в оскаржуваній постанові взагалі відсутнє посилання на технічні засоби, якими здійснено фото або відеозапис того, як ОСОБА_3, керуючи автомобілем ВАЗ 2108, проїхав на заборонений сингал світлофора жовтого кольору, що є порушенням вимог ст. 283 КУпАП та вказує на протиправність прийнятої відповідачем постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Якщо учасник справи, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до цього положення закону відповідач повідомлявся належним чином та йому пропонувалося надати свої заперечення проти доводів позивача та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються, однак будь яких заперечень та доводів в обґрунтування правомірності своїх дій відповідач суду не надав.

Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь згідно до ст. 62 Конституції України.

Таким чином, суд розглянув справу з урахуванням положень ст. 77 КАС України, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а постанова скасуванню, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів в підтвердження правомірності складеної ним постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та спростування доводів позивача про виїзд на перехрестя на зелений сигнал світлофора та виїзд з перехрестя на жовтий сигнал світлофора.

Одночасно з цим, у відповідності до ст. 286 КАС України, суд закриває справу про адміністративне правопорушення, оскільки в ній відсутні матеріали, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 ознак відповідного правопорушення. З іншого боку, суд не вбачає підстав для направлення справи на новий розгляд до компетентного органу, оскільки докази, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення в матеріалах справи взагалі відсутні.

Однак, в задоволенні вимоги позивача про визнання дій відповідача протиправними, вчинених ним при складанні оскаржуваної постанови, суд відмовляє через не зазначення в позові обставин, які б могли вказувати на протиправний характер дій інспектора поліції по відношенню до позивача, а також не подання позивачем належних доказів на обґрунтування такої вимоги.

Позивач ОСОБА_1 також наголошував на тому, що відповідач не мав права проводити розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки, а повинен був зробити це, тобто винести постанову, за місцем знаходження органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Але з такими доводами позивача суд не погоджується. Так, згідно з рішенням Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині свого рішення Конституційний суд України вказав, що у ч. 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Таким чином, в цій справі Конституційним судом України зроблений висновок про відмінність справ про адміністративні правопорушення, які можуть бути розглянуті уповноваженим законом органом безпосередньо на місці вчинення правопорушення або за місцем знаходження цього органу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП в редакції, яка є чинною станом на 11 січня 2019 року, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених ч. 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, дії відповідача - інспектора роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо винесення 11 січня 2019 року постанови БР № 794581 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, і розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції, вчинені з дотриманням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, та не суперечать висновкам, викладеним в рішенні Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 251, 252, 283 КУпАП, ст.ст. 6-10, 77, 205, 241, 242, 246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення ЕАВ № 852301 від 11 січня 2019 року, винесену інспектором роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, строк оскарження обчислюється з дня складання повного рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.О. Малихін