Справа № 420/1451/19
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1451/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови від 15.02.2019 року ВП № 57101375,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якій позивач просив суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 від 15.02.2019 року ВП № 57101375 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

Ухвалою від 15.03.2019 року Одеським окружним адміністративним судом позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишено без руху.

25.03.2019 року (вх. № 10495/19) на виконання ухвали позивач надав до суду платіжне доручення № 5909 від 21.03.2019 року, чим усунув зазначені судом недоліки.

Ухвалою від 26.03.2019 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з урахуванням ст. 287 КАС України.

02.04.2019 року (вх. № ЕП/2484/19) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позов.

02.04.2019 року (вх. № 11775/19) від ОСОБА_2 до канцелярії суду подано заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Ухвалою від 03.04.2019 року Одеським окружним адміністративним у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 відмовлено.

До Пенсійного фонду України в Одеській області 25.02.2019 року з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшла постанова по виконавчому провадженню №57101375 від 15.02.2019 року про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2018 року по справі № 815/429/18, яке набрало законної сили відповідно до ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2018 року, головним управлінням ОСОБА_2 26.07.2018 року проведено перерахунок призначеної пенсії з 15.12.2016 року з урахуванням видів грошового забезпечення, зазначених у довідці управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 17.10.2017 року № 14/1-1422, яка надана зазначеною установою 26.07.2018 року. Внаслідок проведеного перерахунку за рішенням суду розмір пенсії склав 7067,20 грн. і став нижчим, тому ОСОБА_2 збережно розмір раніше призначеної пенсії, який становить 9053,32 грн., відповідно доплати пенсії нема. Крім того, зазначено, що перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_2 з 15.12.2016 року здійснено за нормами законодавства, яке діяло на момент перерахунку, тобто виходячи з розміру 70 % відповідної суми грошового забезпечення.

Враховуючи зазначене, Головне управління наполягає на тому, що рішення суду від 03.03.2018 року по справі № 815/429/18 виконано ще до відкриття виконавчого провадження, про що відповідач повідомив позивача листом від 13.09.2018 року № 14966/03, а тому, на думку позивача, виконавче провадження закінченню у звязку з фактичним виконанням рішення.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що оскаржувана позивачем постанова про накладення на боржника штрафу винесена державним виконавцем у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, з огляду на неповне виконання рішення суду, у звязку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судове засідання 03.04.2019 року сторони по справі не зявились, сповіщались належним чином та завчасно про дату, час та місце судового засідання, жодних клопотань про перенесення судового засідання на іншу дату до суду не надходило.

Відповідач надав клопотання про розгляд справи за його відсутності (вх. № 11999/19) від 03.04.2019р.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість розглянути позовну заяву в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Одеському окружному адміністративному суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2018 року по справі № 815/429/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобовязання зробити перерахунок пенсії з врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та індексації грошових доходів населення, позов задоволено частково.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняти довідку та провести перерахунок призначеної ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, 65000; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) пенсії з 15.12.2016 р. з урахуванням складових зазначених в довідці Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області від 17.10.2017р. (вих. №14/1-1422). В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 9-15).

Зазначене рішення набрало законної сили 25.05.2018 року, після повернення апеляційної скарги Головного управління ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2018 року (а.с. 16).

Як зазначає позивач, на виконання рішення суду, позивачем проведено перерахунок пенсії стягувача згідно довідки від 17.10.2017 року № 14/1-1422, виданої ГУ МВС України в Одеській області, починаючи з 15.12.2016 року (а.с. 20-21).

Внаслідок проведеного перерахунку за рішенням суду розмір пенсії склав 7067,20 грн., але враховуючи ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в якій зазначено, що, у разі, якщо внаслідок перерахунку пенсій, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно із Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій, тому ОСОБА_2 було збережено розмір раніше призначеної пенсії, який становить 9053,32 грн.

Також, позивач зазначив, що оскільки на момент проведення перерахунку діючими є норми Закону України від 27.03.2014 року № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким визначено, що максимальний розмір пенсії за вислугу років не повинен перевищувати 70% відсотків сум грошового забезпечення, тому порахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_2 з 15.12.2016 року здійснено за нормами законодавства, яке діяло на момент перерахунку, тобто виходячи з розміру 70 % відповідної суми грошового забезпечення.

Таким чином, розмір пенсії ОСОБА_2 після проведеного перерахунку не змінився

В подальшому, 04.09.2018 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшла постанова Управління ДВС ВП №57101375 від 30.08.2018 року про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується штампом вхідної документації на супровідному листі (а.с. 25-26).

У відповідь на дану постанову позивачем 13.09.2018 року направлено листа №14966/03 про виконання рішення (а.с. 27).

У вказаному листі зазначено про те, що на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2018 року по справі № 815/429/18, проведено перерахунок призначеної пенсії з 15.12.2016 року з урахуванням складових зазначених у довідці управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 17.10.2017 року № 14/1-1422, яка надана зазначеною установою 26.07.2018 року. Внаслідок проведеного перерахунку за рішенням суду розмір пенсії склав 7067,20 грн. і став нижчим, тому ОСОБА_2 збережено розмір раніше призначеної пенсії, який становить 9053,32 грн.

Згідно зі ст.1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ).

Згідно ст.5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.75 Закону №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З аналізу вказаних норм можливо дійти висновку про те, що Законом України Про виконавче провадження встановлено відповідальність боржника за невиконання судового рішення, а не за своєчасне його виконання. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, рішення, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання, має бути встановленим факт невиконання боржником рішення суду.

Суд зазначає, що при перерахунку ОСОБА_2 пенсії позивач застосував 70 % відповідних сум грошового забезпечення, незважаючи на те, що при виході ОСОБА_2 на пенсію розмір пенсії становив 90 % грошового забезпечення (а.с.65, 68).

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 р. №2262-ХІІ (в редакції, яка була чинною на час призначення позивачу пенсії) було встановлено, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

В подальшому, Законом України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні (Закон України від 27 березня 2014 року № 1166-VII) внесені зміни до ч.2 ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, згідно яких цифри 80 замінено цифрами 70.

Тобто, зміна встановленого Законом максимального розміру пенсії (з 80% до 70% сум грошового забезпечення) відбулася вже після призначення позивачу пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір пенсії ОСОБА_2 при виході на пенсію складав 90% відповідних сум грошового забезпечення (а.с. 68).

Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 року визначено, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що вони стосуються людини і громадянина (фізичної особи).

Відповідно до ст.22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 наведено тлумачення поняття звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина, що міститься в частині 3 статті 22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Тобто, після перерахунку пенсії на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.03.2018 року по справі № 815/429/18 розмір пенсії ОСОБА_2 теж повинен складати 90% відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням складових зазначених в довідці Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області від 17.10.2017р. (вих. №14/1-1422), як вірно зазначено у постанові відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 15.02.2019 року ВП № 57101375 (а.с. 30-31).

З огляду на викладене, позивач при перерахунку, на підставі рішення суду, пенсії ОСОБА_2, протиправно застосував 70 % відповідних сум грошового забезпечення, замість встановлених на час виходу на пенсії 90 % відповідних сум грошового забезпечення, а тому відповідач правомірно виніс оскаржувану постанову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржувану постанову про накладення штрафу, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (місцезнаходження: 65091, м. Одеса, вул. Разумовського, 37; код ЄДРПОУ 000, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 (місце проживання: про визнання протиправною та скасування постанови від 15.02.2019 року ВП № 57101375) - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 03.04.2019 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.