Справа № 2а-2644/10/1970
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2019 року

Київ

справа №2а-2644/10/1970

касаційне провадження №К/9901/4300/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В.,

розглянув в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Державного підприємства «Ковалівський спиртовий завод» (далі - Підприємство) на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.09.2010 (суддя - Підлісна І.М.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2013 (головуючий суддя - Ліщинський А.М., судді - Довга О.І., Запотічний І.І.) у справі за позовом Державного підприємства «Ковалівський спиртовий завод» до Бучацької міжрайонної державної податкової інспекції Тернопільської області (Монастирське відділення) (далі - Інспекція) про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

У липні 2010 року Підприємство звернулось до суду із позовом до Інспекції, у якому просило визнати незаконним і скасувати податкове повідомлення-рішення № 76//0 від 05.07.2010.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкове повідомлення-рішення винесене з порушенням норм чинного законодавства, оскільки Підприємство має усі необхідні первинні бухгалтерські документи, які дають йому право на формування податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ «Житлоукрбуд-5», ПП «Укрбудінвест Плюс» та СГ «Кулеші М.М.», тоді як висновки акту перевірки ґрунтуються до припущеннях і не підтверджені жодним належним доказом, з урахуванням того, що положеннями статутів ТОВ «Житлоукрбуд-5» і ПП «Укрбудінвест Плюс» передбачено можливість здійснення цими суб'єктами господарювання торгово-посередницької діяльності, а також зважаючи на те, що з 31.05.2006 наказ Міністерства статистики України та Міністерства транспорту України від 07.08.1996 № 228/253 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи» був виключений з Державного реєстру нормативно-правових актів, тобто з цієї дати форма товарно-транспортної накладної не затверджена і її застосування для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи не передбачено.

Тернопільський окружний адміністративний суд постановою від 28.09.2010, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2013, у задоволенні позову відмовив.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що позивачем не було доведено, а судом не встановлено, що здійснені ним господарські операції з ТОВ «Житлоукрбуд-5», ПП «Укрбудінвест Плюс » та СГ «Кулеші М.М.» мали реальний характер, з урахуванням того, що: за інформацією, наведеною у витягах з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, продаж меляси бурякової не відповідає зареєстрованим видам діяльності зазначених суб'єктів господарювання; у ПП «Укрбудінвест Плюс» відсутні основні засоби, у тому числі склади та будь-які ємності для зберігання меляси; у штаті ТОВ «Житлоукрбуд-5» обліковується лише одна людина - ОСОБА_3 (засновник, директор та головний бухгалтер), який одночасно є працівником Підприємства; оскільки пунктом 3.2 додаткових угод до договору, укладеного Підприємством з СГ «Кулеші М.М.», обов'язок поставки товару (меляси) був покладений на Підприємство, то відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), на Підприємство покладався обов'язок оформлення товарно-транспортних накладних.

Підприємство оскаржило рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 27.05.2014 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суди не надали належної оцінки тому, що: факт доставки спірних партій товару (меляси бурякової) на Підприємство підтверджений належним чином оформленими товарно-транспортними накладними, факти перевезення підтверджуються шляховими листами вантажного автомобіля із зазначенням місця завантаження, кількості кілометрів та маси вантажу; оприбуткування товару підтверджується записами в журналі реєстрації приходу сировини на Підприємство та передавання її для виробництва, який паралельно ведеться працівниками податкового посту, що постійно діє на Підприємстві відповідно до постанови Кабінету Міністрів України; факт виробництва меляси, поставленої на Підприємство, підтверджується довідкою ДПІ у Чортківському районі Тернопільської області № 32/23-124/1 від 17.05.2010, яка проводила зустрічну перевірку ВАТ «Чортківськимй цукровий завод» з питань взаємовідносин з ТОВ «Житлоукрбуд-5»; довідкою ДПІ у Рогатинському районі Івано-Франківської області № 5/152/22172888 від 20.04.2010, яка проводила перевірку СГ «Кулеші М.М.» з питань взаємовідносин з Підприємством, підтверджено, що СГ «Кулеші М.М.» дійсно є власником меляси, яка відпущена Підприємству; положеннями статутів ТОВ «Житлоукрбуд-5» і ПП «Укрбудінвест Плюс» передбачено можливість здійснення цими суб'єктами господарювання торгово-посередницької діяльності; правомірність включення Підприємством до податкового кредиту сум податку на додану вартість за господарськими операціями із ТОВ «Житлоукрбуд-5», ПП «Укрбудінвест Плюс» та СГ «Кулеші М.М.» додатково підтверджена і висновками податкової міліції, яка двічі проводила перевірки, за результатами яких органами досудового слідства 16.11.2010 та 20.11.2010 були прийняті постанови про відмову у порушенні кримінальних справ стосовно посадових осіб Підприємства за фактом вчинення замаху, спрямованого на незаконне заволодіння коштами Державного бюджету України за лютий-березень 2010 року у зв'язку із завищенням бюджетного відшкодування податку на додану вартість за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною п'ятою статті 191 Кримінального кодексу України, у зв'язку із відсутністю в їх діях складу злочину.

Інспекція не скористалась своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 25.02.2019 прийняв касаційну скаргу Підприємства до провадження та призначив попередній розгляд справи на 26.02.2019, під час якого колегія суддів дійшла висновку про необхідність призначення справи до касаційного розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін на 02.04.2019.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що між Підприємством (покупцем) та ТОВ «Житлоукрбуд-5», ПП «Укрбудінвест Плюс» та СГ «Кулеші М.М.» (продавцями) були укладені договори про поставку меляси бурякової.

Умовами договору № 5 від 09.10.2008 (в редакції додаткових угод № 22 від 29.12.2009, № 1 від 04.01.2010), укладеного між Підприємством та СГ «Кулеші М.М.», а також договору № 1 від 09.10.2008 (в редакції додаткових угод № 7 від 02.10.2009, № 2 від 05.01.2010, № 4 від 20.01.2010), укладеного між Підприємством та ТОВ «Житлоукрбуд-5», визначено, що продавець зобов'язується поставити окремими партіями з українських цукрових заводів мелясу бурякову (далі - товар), а покупець прийняти і оплатити мелясу бурякову за кожну партію на умовах даного договору (пункт 1.1); якість меляси повинна відповідати вимогам ДСТУ 3696-98 (пункту 2.4); мінімальна партія поставки - одна автомашина (пункт 3.1); поставка здійснюється транспортом покупця (пункт 3.2); розрахунок за одержаний товар проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця згідно товаротранспортних накладних (пункт 4.2).

Умовами договору № 8 від 09.10.2008 (в редакції додаткової угоди № 1 від 29.05.2009), укладеного між Підприємством та ПП «Укрбудінвест Плюс», визначено, що продавець зобов'язується поставити окремими партіями мелясу бурякову (далі - товар), а покупець прийняти і оплатити даний товар на умовах даного договору (пункт 1.1); якість меляси повинна відповідати вимогам ДСТУ 3696-98 (пункту 2.4); мінімальна партія поставки - одна автомашина (пункт 3.1); поставка здійснюється транспортом продавця (пункт 3.2); розрахунок за одержаний товар проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця згідно накладних на поставку товару (пункт 4.1).

Інспекція провела документальну позапланову виїзну перевірку Підприємства з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за березень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось за лютий 2010 року, результати якої оформлені актом № 260/23-00375059 від 21.06.2010, за висновками якого встановлено Підприємством вимог абзацу 1 пункту 1.4 статті 1, пункту 1.8 статті 1, абзацу 4 підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, підпунктів 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», абзацу 38 частини другої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, статей 203, 228 Цивільного кодексу України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування по декларації з податку на додану вартість за березень 2010 року на суму 122733,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що Підприємство неправомірно сформувало податковий кредит по господарських операціях з ТОВ «Житлоукрбуд-5», ПП «Укрбудінвест Плюс» та СГ «Кулеші М.М.», оскільки: при проведенні перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за лютий 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось за січень 2010 року, посадові особи Підприємства не пред'явили товарно-транспортних накладних, які підтверджують перевезення меляси, придбаної у лютому 2010 року у СГ «Кулеші М.М.», а згідно розписки головного бухгалтера Підприємства, наданої в процесі проведення такої перевірки, було встановлено, що таких товарно-транспортних накладних не існує. Крім іншого, на запит Інспекції від 20.04.2010 № 2081 про надання пакету засвідчених копій документів, пов'язаних із визначенням суми бюджетного відшкодування за березень 2010 року (у тому числі й товарно-транспортних накладних) Підприємство 31.03.2010 надало копії реєстру вхідних податкових накладних за лютий та засвідчені копії платіжних доручень, інших документів Підприємство не надало. Разом з цим, при проведенні цієї перевірки Підприємство надало засвідчені копії товарно-транспортних накладних за лютий 2010 року, походження та фактичний час оформлення яких невідомий. За даними автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту за 2010 рік СГ «Кулеші М.М.» у податкових деклараціях з податку на додану вартість за 2010 рік податкові зобов'язання зі сплати податку на додану вартість не відображало, оскільки сільськогосподарські товаровиробники податок на додану вартість до бюджету з реалізованої власної сільськогосподарської продукції не сплачують. При цьому, меляса у СГ «Кулеші М.М.» була як власного виробництва, так у придбана у інших суб'єктів господарювання, проте СГ «Кулеші М.М.» весь оборот з меляси включало в декларацію з податку на додану вартість, по якій податок на додану вартість до бюджету не сплачується; оскільки згідно декларації з податку на прибуток ПП «Укрбудінвест Плюс» не має основних фондів та розрахунок податку з власників транспортних засобів не подає, то зазначені обставини свідчать, що ПП «Укрбудінвест Плюс» не виконати умови пункту 3.2 договору та не могло поставити мелясу на адресу Підприємства, з урахуванням того, що поставка меляси проводилась вантажним транспортом Підприємства та найманим вантажним транспортом, оплату за яку здійснило Підприємство; згідно інформації Пошуково-довідкової системи ДПА України основним видом діяльності ПП «Укрбудінвест Плюс» є будівництво будівель (45.21.1), а місцем реєстрації є адреса: м. Чортків, вул. Полідьська, 6, тоді як згідно відповіді Чортківського міського голови від 02.06.2010 за вих. № 706, наданої на запит податкового органу, за вказаною адресою зареєстровані магазин «Скорпіон» (СПД ФО ОСОБА_4) та Чортківський спортивно-технічний клуб ТСО України; згідно інформації Пошуково-довідкової системи ДПА України та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.05.2010 видами діяльності, які ТОВ «Житлоукрбуд-5», є: будівництво будівель (45.21.1), роздрібна торгівля залізними виробами (52.46.0), оптова торгівлі будівельними матеріалами (51.53.2) - основний вид діяльності, діяльність автомобільного вантажного транспорту (60.24.0), виробництво виробів з бетону для будівництва (26.61.0), а місцем реєстрації є адреса: м. Чортків, вул. Полідьська, 6, тоді як згідно відповіді Чортківського міського голови від 02.06.2010 за вих. № 706, наданої на запит податкового органу, за вказаною адресою зареєстровані магазин «Скорпіон» (СПД ФО ОСОБА_4) та Чортківський спортивно-технічний клуб ТСО України; у штаті ТОВ «Житлоукрбуд-5» обліковується лише одна людина - ОСОБА_3 (засновник, директор та головний бухгалтер), який одночасно є працівником Підприємства; на посвідченні про якість патоки, виданому ВАТ «Чортківський цукровий завод» для ТОВ «Житлоукрбуд-5» , не вказано номер партії, дату проведення випробувань, позначення стандарту, а також відсутній штамп із позначенням «На вміст токсичних елементів перевірено», як це передбачено ДСТУ 3696-98.

На вказаний акт перевірки Підприємством були подані заперечення, за результатами розгляду яких висновки акту перевірки були залишені Інспекцією без змін.

На підставі вказаного акта перевірки Інспекція 05.07.2010 прийняла податкове повідомлення-рішення № 76//0, яким зменшила Товариству суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за березень 2010 року на 122732,00 грн.

За визначеннями,наведеними у пунктах 1.7, 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом; бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до абзаців 3, 4 підпункту 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань.

Згідно з абзацами 1, 2 пункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Положеннями абзацу 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язане не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходили з того, що первинні бухгалтерські документи, які надані позивачем, не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не являються такими, що підтверджують факт придбання товару у ТОВ «Житлоукрбуд-5», ПП «Укрбудінвест Плюс» та СГ «Кулеші М.М.», з огляду на: ненадання під час перевірки Підприємством документів, які підтверджують транспортування товару (меляси); види діяльності, які здійснюють ТОВ «Житлоукрбуд-5», ПП «Укрбудінвест Плюс» свідчать про неможливість здійснення зазначеними товариствами господарських операцій з поставки Підприємству меляси.

Разом з цим, висновок про відсутність факту здійснення господарських операцій може ґрунтуватися лише на встановлених обставинах щодо повної відсутності відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат, або у разі, коли такі документи є недостовірними, тобто не відображають реальних подій (господарської операції).

Як вбачається з матеріалів справи, знайшло своє відображення у акті перевірки та у запереченнях на акт перевірки, Підприємством під час проведення перевірки були надані документи, які підтверджують транспортування товару, а також інші первинні бухгалтерські документи щодо поставки і оприбуткування товару, яким під час дослідження господарських операцій між Підприємством та ТОВ «Житлоукрбуд-5», ПП «Укрбудінвест Плюс» і СГ «Кулеші М.М.» перевіряючими була надана різна правова оцінка, оскільки акт перевірки містить суперечливі висновки щодо наявності/відсутності первинних бухгалтерських операцій, а також щодо факту їх здійснення.

В свою чергу, суди першої та апеляційної інстанцій, при ухваленні судових рішень, належної правової оцінки вказаним Підприємством доводам та наданим та їх підтвердження доказам не надали, обставин, які підтверджують або спростовують реальність здійснення господарських операцій не дослідили, а лише обмежились доводами податкового органу щодо неможливості контрагентів Підприємства здійснювати господарську діяльність.

Поверховий підхід та неповнота при з'ясуванні обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій вимагають повторного і більш ретельного дослідження їх судом.

Крім іншого, в обґрунтування вимог касаційної скарги та на підтвердження її доводів Підприємство надало постанови заступника начальника ВР КС СВ ПМ ДПА в Тернопільській області від 16.11.2010 та від 20.11.2010 про відмову у порушенні кримінальних справ стосовно посадових осіб Підприємства за фактом вчинення замаху, спрямованого на незаконне заволодіння коштами Державного бюджету України за лютий-березень 2010 року у зв'язку із завищенням бюджетного відшкодування податку на додану вартість за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною п'ятою статті 191 Кримінального кодексу України, у зв'язку із відсутністю в їх діях складу злочину.

З урахуванням наведеного касаційна скарга Підприємства підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у даній справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Враховуючи зазначене, касаційна скарга Підприємства підлягає частковому задоволенню, а постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.09.2010 та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2013 підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 349, п. 1 ч. 2 ст. 353, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Ковалівський спиртовий завод» задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.09.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2013 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна