Справа № 1240/2850/18
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року справа №1240/2850/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., секретаря судового засідання - Тішевського В.В., представника відповідача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року (у повному обсязі складено 29 листопада 2019 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 1240/2850/18 (головуючий I інстанції Т.І. Чернявська) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 20.09.2018 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просив визнати неправомірними дії відповідача про відмову у внесенні змін до наказу № 105 о/с від 26.03.2015 року та заміни підстави звільнення з п. «є» ст. 64 (за порушення дисципліни) на п. «б» ст. 64 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України; зобовязати відповідача внести зміни до наказу № 105 о/с від 26.03.2015 року, де в підставах звільнення замінити п. 64 «є» (за порушення дисципліни) на п. 64 «б» - через хворобу (а.с. 3-5, 30-32).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 1240/2850/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю (а.с. 92-95).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що згідно свідоцтва про хворобу № 170 від 03.02.2017 року, виданого Військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» позивач на момент звільнення, тобто станом на 23.03.2015 року, мав право на звільнення за п. 64 «б» (через хворобу) постанови Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року про затвердження «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», оскільки станом на день звільнення він був непридатний до служби в органах внутрішніх справ та не міг проходити службу в подальшому, а тому дії відповідача щодо відмови у внесенні змін до наказу від 26.03.2015 року № 105 о/с є неправомірними.

Звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» постанови Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року (за порушення дисципліни) фактично позбавляє позивача соціальних гарантій у звязку зі звільненням через хворобу, які передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року.

14 лютого 2019 року до суду надійшли доповнення до апеляційної скарги та надано клопотання про заперечення щодо прийняття доповнень.

За правилами ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач 26 березня 2015 року звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за пунктом 64 «є» (порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, про що свідчать витяги з наказів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 26 березня 2015 року № 105 о/с та від 16 квітня 2018 року № 6 о/с (а.с. 36, 38).

Відповідно до свідоцтва про хворобу (на момент звільнення), виданого військово-лікарською комісією 02 лютого 2017 року № 170, захворювання позивача гіпертонічна хвороба - II ст. (ГЛШ), ступінь 2, ризик 2. ІХС; дифузний кардіосклероз. СН-ІІ А. ФК-ІІ. ПМК з вираженою недостатністю МК; недостатність ТК; стан після операції (09. Листопада 2015 року) пластика МК опорним кільцем 30; ТІА (25 листопада 2015 року) у ВББ у вигляді перехідної вестибулопатії; астено-вегетативний синдром; ангіопатія сітківки обох очей, пов'язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час (а.с. 10).

Вказане свідоцтво не є предметом спору у даній справі і оцінюється судом лише як підстава для зобовязання вчинення дій за заявленим адміністративним позовом.

31 липня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії з заявою про внесення змін до наказу від 26 березня 2015 року № 105 о/с про його звільнення з органів внутрішніх справ з пункту 64 «є» (за порушення дисципліни) на пункт 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с. 39).

Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії листом від 14 серпня 2018 року № 6/2-339 ЛК повідомило ОСОБА_2, що законодавство України не містить нормативно-правового документу, яким би передбачався порядок внесення змін до наказу про звільнення у частині зміни підстав звільнення, у зв'язку з чим у ліквідаційної комісії відсутні правові підстави для внесення змін до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 26 березня 2015 року № 105 о/с про звільнення позивача з органів внутрішніх справ в частині зміни підстав звільнення (а.с. 40).

Спірним у даній справі є правомірність дій відповідача щодо відмови у внесенні змін до наказу № 105 о/с від 26.03.2015 року та заміни підстави звільнення з п. «є» ст. 64 (за порушення дисципліни) на п. «б» ст. 64 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Суд першої інстанції зробив системний аналіз нормативних актів, які регулюють спірні правовідносини, і дійшов висновку, що нормами Положення № 114 та Дисциплінарного статуту ОВС не передбачено ані підстав, ані повноважень начальників, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання, на внесення змін до наказів про звільнення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни з метою зазначення інших підстав звільнення, у тому числі і через наявність на момент звільнення захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, встановленого військово-лікарською комісією після звільнення.

Колегія суддів погоджується з вирішенням даного спору судом першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

На час звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ діяв Закон України «Про міліцію» № 565 (далі Закон № 565) і статтею 18 цього Закону визначалось, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), яке діє і на теперішній час.

Розділом VII Положення № 114 врегульовані питання щодо звільнення зі служби.

За унормуванням пункту 62 Положення № 114 звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Відповідно до пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема:

б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії;

є) за порушення дисципліни.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут ОВС), закріплено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися, зокрема, такі види дисциплінарних стягнень:

8) звільнення з органів внутрішніх справ.

У статті 20 Дисциплінарного статуту ОВС зазначено, що особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду.

Згідно зі статтею 21 Дисциплінарного статуту ОВС дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено. Пропущений строк для подання скарги може бути поновлено старшим прямим начальником, який має право накладати дисциплінарні стягнення. Старший прямий начальник у разі надходження заяви про поновлення пропущеного строку подання скарги повинен всебічно та об'єктивно розглянути її і прийняти відповідне рішення не пізніше 10 днів після надходження заяви. Про результати розгляду заяви про поновлення пропущеного строку повідомляються особа рядового або начальницького складу, яка її подала, та начальник, який наклав на неї дисциплінарне стягнення.

Приписами ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію» встановлювалось, що при звільненні зі служби в міліції за ініціативою адміністрації у разі відхилення скарги з цього приводу вищестоящими в порядку підлеглості службовою особою чи органом звільнений працівник міліції має право оскаржити звільнення в суд.

Судами обох інстанцій встановлено, що наказ № 105 о/с від 26.03.2015 року про звільнення позивача за п. «є» ст. 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України не був оскаржений позивачем в передбаченому законодавцем порядку, тобто є чинним і на час звернення до суду з адміністративним позовом.

З адміністративним позовом ОСОБА_2 звернувся 20.09.2018 року в період дії Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580 (далі Закон № 580), який набрав чинності з 07.11.2015 року.

На час видачі свідоцтва про хворобу № 170 (03.02.2017 рік) діяв наказ МВС № 85 від 06.02.2001 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2001 р. за № 164/5355, яким були затверджені Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України (далі Положення про ВЛК) та Порядок проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України (далі - Порядок).

Пунктом 2.14. Положення про ВЛК було визначено, що перегляд власних постанов і постанов підпорядкованих ВЛК у порядку контролю, а також у разі оскарження їх керівництвом органів внутрішніх справ, командуванням військових частин чи особами, що підлягають медичному огляду, та в інших необхідних випадках. Якщо постанови про придатність до служби колишніх осіб вищого, старшого чи середнього начальницького складу органів внутрішніх справ і осіб офіцерського складу запасу (у відставці) на період звільнення їх з органів внутрішніх справ і Національної гвардії України призводять до зміни формулювання наказу про звільнення, то вони підлягають затвердженню вищою за статусом штатною ВЛК. Остаточні постанови в цих випадках виносяться Центральною військово-лікарською комісією МВС.

Пунктом 1.119. Порядку передбачалось, що

«Свідоцтво про хворобу підлягає розгляду, а постанова ВЛК - затвердженню:

1.119.1. На осіб, указаних в пункті 2.26.4 Положення - Центральною військово-лікарською комісією МВС України.

1.119.2. На осіб рядового й начальницького складу (крім випадків, передбачених попереднім пунктом), оглянутих гарнізонними й госпітальними ВЛК, - вищою за статусом ВЛК».

Наказ, яким були затверджені Положення про ВЛК та Порядок, втратив чинність на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ № 285 від 03.04.2017 з 26.05.2017 року.

Тобто, на час отримання позивачем свідоцтва про хворобу № 170 воно не було затверджено в установленому законодавством порядку.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2015 № 1561 затверджений Порядок проходження комплексного медичного огляду (диспансеризації) поліцейськими (далі - наказ № 1561). Застосувати до спірних правовідносин наказ № 1561 неможливо з огляду на вищенаведені правові підстави.

За встановлених в цій справі обставин, а саме: не оскарження позивачем у передбачені законодавцем строки та порядку та не затвердження свідоцтва про хворобу № 170 від 03.02.2017 року належним чином, з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Частиною 1 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідачем під час розгляду справи доведено, що у спірних правовідносинах щодо відмови у внесенні змін до наказу № 105 о/с від 26.03.2015 року та заміни підстави звільнення з п. «є» ст. 64 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України вислугою років на п. «б» ст. 64 (через хворобу), він діяв правомірно.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 1240/2850/18- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 березня 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_3