Справа № 2040/8252/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 р.Справа № 2040/8252/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Лях О.П. , Яковенка М.М. ,

за участю секретаря судового засідання Жданюк Г.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан ОСОБА_1, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 04.12.18 року по справі № 2040/8252/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_3В.) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Харківській області), в якому просила суд визнати незаконним та скасувати наказ № 6081 Головного управління ДФС у Харківській області від 17 серпня 2018 року про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог вказує, що посадових осіб ГУ ДФС у Харківській області не було допущено до проведення фактичної перевірки у зв'язку із невідповідністю наказу ГУ ДФС у Харківській області № 6081 від « 17» серпня 2018 року про проведення фактичної перевірки вимогам абз. 3 пп. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме, у зв'язку із тим, що наказ про проведення фактичної перевірки № 6081 не містить посилання на підставу для призначення та проведення фактичної перевірки, а саме не зазначено, яка саме інформація стала підставою для видачі наказу (номер реєстрації вхідної документації та стислий виклад змісту обставин, які свідчать про необхідність перевірки саме в порядку пп. 80.2.2., 80.2.5., 80.2.7., п. 80.2. ст. 80 ПК України тощо).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 вказаний позов задоволено. Скасовано наказ № 6081 Головного управління ДФС у Харківській області від 17 серпня 2018 року "Про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1)".

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 27.03.2019 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 17.08.2017 ГУ ДФС у Харківській області видало наказ № 6081 "Про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1)" з 20.08.2018 року, тривалістю - у відповідності до вимог п. 82.3. ст. 82 ПК України з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, за період з 01.01.2018 року по дату завершення перевірки (включно).

У спірному наказі підставами для призначення перевірки зазначено приписи підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 80.2.2., 80.2.5., 80.2.7., пункту 80.2 статті 80 ПК України.

20.08.2018 року, на підставі наказу № 6081, направлень на проведення фактичної перевірки до господарського об'єкта, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 39, в якому здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_3, прибули посадові особи ГУ ДФС у Харківській області з метою проведення фактичної перевірки з питань дотримання вимог Податкового кодексу України.

20.08.2018 року посадових осіб ГУ ДФС у Харківській області представником позивача було не допущено до проведення фактичної перевірки, що підтверджується копією акту про відмову у допуску до проведення фактичної перевірки № 5450/20-40-12-44-08/НОМЕР_1.

Не погоджуючись із правомірністю наказу № 6081 Головного управління ДФС у Харківській області від 17 серпня 2018 року про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з відсутності у Головного управління ДФС у Харківській області підстав для прийняття оскаржуваного наказу.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно п.75.1ст.75 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 75.1.3. ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями ст.80 Податкового кодексу України.

В основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем вказані підпункти 80.2.2 а 80.2.7 пункту80.2статті80 Податкового кодексу України.

Зокрема, зазначеними пунктами передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації. (підпункти80.2.2та 80.2.7 пункту80.2 статті 80 Податкового кодексу України).

За нормою пункту 80.5статті 80 Податкового кодексу Українидопуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Системно проаналізувавши положення ст.ст. 75-81 Податкового кодексу України, колегія суддів доходить висновку, що вимоги до змісту наказу про призначення як планової документальної перевірки, так і позапланової документальної перевірки, документальної невиїзної перевірки, фактичної перевірки сформульовані лише в абз. 3 п. 81.1 ст. 81 згаданого кодексу, де вказано, що в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що однією з передумов для призначення фактичної перевірки позивача відповідно до пп. 80.2.2. п. 80.2 ст. 80 ПК України стало отримання супровідного листа прокуратури Харківської області від 24.04.2018 № 04/5-73-18 з заявою гр. ОСОБА_4, оскільки про це не зазначено в оскаржуваному наказі в якості фактичної підстави для проведення означеної перевірки, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б пов'язували заяву гр. ОСОБА_4, з оскаржуваним наказом.

Також, дослідивши копію заяви, яка надійшла до відповідача від прокуратури Харківської області від 24.04.2018 № 04/5-73-18, колегія суддів зазначає про те, що зазначена заява не містить даних, що вимагаються приписами Закону України «Про звернення громадян», зокрема, адреса, підпис, прізвище, ім'я по батькові заявника, через що вказану заяву не можна ідентифікувати, як таку, що належить гр. ОСОБА_4 Крім того, наслідки такої невідповідності та наслідки надходження до відповідних органів анонімних заяв, передбачені та мають бути застосовані такими органами згідно з приписами Закону України «Про звернення громадян».

Крім того, відповідно до пп. 1.2.2., п. 1.2. Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2014 року № 22 зі змінами внесеними наказом від 23.06.2018 року № 398, при організації проведення документальної позапланової або фактичної перевірки обґрунтовані пропозиції щодо необхідності її проведення оформлюються доповідною запискою (висновком) за підписом керівника відповідного структурного підрозділу, який має інформацію, що може слугувати підставою для проведення документальної позапланової або фактичної перевірки відповідно до чинного законодавства.

Представником відповідача надано копію доповідної записки на ім'я начальника ГУ ДФС у Харківській області щодо розгляду заяви гр. ОСОБА_4, та пропозицією здійснити без попередження платника податків фактичну перевірку його діяльності за наявності підстав визначених пп. 80.2.3. п. 80.2. ст. 80 ПК України (а.с.54-55). За наслідками розгляду цієї доповідної записки керівником контролюючого органу було прийнято наказ про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3, за № 4094 від 07.06.2018 року з підстав, передбачених саме п. 80.2.3. п. 80.2. ст. 80 ПК України (а.с. 88). З наведеного вбачається, що ГУ ДФС у Харківській області при прийнятті наказів про проведення фактичних перевірок позивача використано одну і ту ж інформацію, що не оспорюється відповідачем. Тобто, контролюючим органом повторно був виданий інший наказ та було призначено повторну фактичну перевірку позивача з тих самих підстав, що не передбачено приписами Податкового кодексу України.

Щодо твердження представника відповідача про те, що контролюючий орган не обмежений у кількості виданих наказів з однієї (одних) підстави, колегія суддів зауважує, що чинним законодавством закріплено правовий механізм, яким визначено алгоритм дій контролюючого органу у випадку недопуску до проведення фактичної перевірки призначеної за наслідками опрацювання отриманої інформації, серед яких, зокрема і застосування заходів податкового примусу. При цьому, контролюючий орган не уповноважений здійснювати спроби на проведення перевірки у вигляді повторного видання наказів.

Щодо посилання в наказі на пп. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 ПК України, то факт покладення на контролюючий орган функцій здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального) не поширюється на можливість проведення перевірки з інших підстав, визначених п. 80.2. ст. 80 ПК України.

Колегія суддів вважає, що посилання відповідача при прийнятті спірного наказу про фактичну перевірку на доповідну записку начальника управління податків і зборів з фізичних осіб ОСОБА_5 № 1398/20-40-13-14-07 від 14.08.2018р не можна вважати законним з огляду на недоведеність з боку відповідача, що підставою для прийняття наказу була саме ця записка.

Водночас, у спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки.

Тобто, в оскаржуваному наказі відсутні будь-які посилання на наявність конкретної інформації, що відповідає приписам ПКУ, як підстави призначення перевірки, окрім посилання на норми, що регулюють питання про те, яка інформація може бути підставою для призначення перевірки. У зв'язку з цим, з оскаржуваного наказу неможливо ідентифікувати передбачену ПК України підставу для призначення фактичної перевірки позивача та чи дійсно в наявності була така інформація у розпорядженні контролюючого органу на час прийняття спірного наказу, і чи саме надана в судовому засіданні інформація слугувала такою підставою, що свідчить про невідповідність наказу № 6081 від 17.08.2018 року про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3, вимогам абз. 3 п. 81.1 ст. 81 ПК України.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 18.05.2018 у справі № 813/3977/16.

Таке не зазначення контролюючим органом може слугувати приводом для зловживань, як-от: видання наказу на проведення перевірки з посиланням виключно на нумерацію норм ПКУ за відсутності у контролюючого органу інформації, або за наявності інформації, але такої, що не є підставою для призначення перевірки тощо, і на підставі такого наказу бути допущеним платником податків до перевірки та реалізувати такий незаконний наказ у спосіб її проведення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог частини 2статті 77 КАС України, не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ Головного управління ДФС у Харківській області від 17 серпня 2018 року № 6081 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3, є протиправним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про скасування оскаржуваного наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 17 серпня 2018 року № 6081 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3

Щодо інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 року по справі № 2040/8252/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст постанови складено 29.03.2019 року