Справа № 540/525/19
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
УХВАЛА

29 березня 2019 р. м. ХерсонСправа № 540/525/19

Суддя Херсонського окружного адміністративного суду Бездрабко О.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача про забезпечення адміністративного позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство "УКРСОЦБАНК" про визнання дій протиправними та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 58318242 щодо стягнення з позивача на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за виконавчим написом № 21740 на загальну суму 73467,82 доларів США; скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області ОСОБА_2 від 07.02.2019 р. про відкриття виконавчого провадження та повернути виконавчий напис № 21740, вчинений 09.10.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3

Ухвалою від 21.03.2019 р. позовну заяву залишено без руху у зв'язку з недоліками позовної заяви та надано позивачу строк для їх усунення.

28.03.2019 р. до суду від представника позивача надійшла заява, в якій просить: постановити ухвалу, якою заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Херсонської області ОСОБА_2 вчиняти будь-які виконавчі дії, спрямовані на реалізацію майна (рухомого та нерухомого) боржника ОСОБА_1, до набрання рішенням законної сили; допустити негайне виконання ухвали суду про забезпечення позову, оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Заява мотивована тим, що в рамках виконавчого провадження № .02.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області ОСОБА_2 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, а 18.02.2019 р. - на розрахункові рахунки заявника. Вважає, що виконавчий напис, щодо якого здійснюється примусове виконання, не відповідає вимогам Закону України "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, оскільки його вчинення відбулось з порушеннями вимог чинного законодавства, зокрема, позивачу, як боржнику, не було вручено письмову вимогу про усунення порушень зобов'язання, а зазначена банком заборгованість не є безспірною, позивач звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із позовом про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Зазначає, що постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт всього належного боржнику рухомого та нерухомого майна, про арешт розрахункових рахунків на адресу боржника (ОСОБА_1О.) не направлялись та ним не отримувались. Так як ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, то арешт розрахункових рахунків у банківських установах призводить до порушення його прав, оскільки не має можливості здійснювати будь-які банківські операції (придбавати товар для здійснення підприємницької діяльності, виплачувати заробітну плату працівникам, сплачувати всі необхідні податки і збори тощо).

Частиною 1 статті 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

При вирішенні заяви про забезпечення позову, суддя виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 цієї статті Кодексу забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Перелік видів забезпечення позову встановлено ч.1 ст.151 КАС України, а саме: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч.4 ст.150 КАС України).

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Крім того, у вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об'єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Враховуючи стислі строки розгляду заяви про забезпечення позову, у суду відсутня можливість у витребуванні додаткових доказів в порядку ст.ст.72-80 КАС України, які б змогли надати суду можливість забезпечити позов.

Таким чином, в справах, у яких заявлені клопотання про забезпечення позову, обов'язок доказування покладається на заявника.

З матеріалів справи вбачається, що постановою приватного виконавця ОСОБА_4 виконавчого округу Херсонської області від 07.02.2019 р. при примусовому виконанні виконавчого напису від 09.10.2017 р. № 21740, вчиненому приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_3А (ВП № 58318242), накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1

У своїй заяві про забезпечення позову позивач стверджує, що є очевидна зацікавленість приватного виконавця в проведенні дій по реалізації майна боржника шляхом передачі його на електронні торги, а подальший захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову.

Однак, будь-яких доказів того, що приватним виконавцем здійснюються дії щодо реалізації зазначеного майна позивачем та його представником суду не надано.

Звернення до суду з позовною заявою, предметом якого є оскарження дій відповідача та визнання протиправною постанови про відкриття виконавчого провадження, не є беззаперечною підставою для забезпечення позову.

Крім того, представником позивача не надано до суду доказів на підтвердження існування загрози того, що у майбутньому неможливо буде здійснити захист прав позивача або для їх відновлення треба буде докласти значних зусиль та витрат.

Стосовно посилання представника позивача на те, що відповідачем будуть вчинятись дії щодо реалізації вказаного майна до завершення розгляду справи за позовом про визнання протиправними дій приватного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Порядок реалізації арештованого майна визначено наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2831/5 "Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна" (далі - Порядок).

Відповідно до п.2 розділу 1 "Загальні положення" Порядку реалізація майна здійснюється шляхом проведення електронних торгів або торгів за фіксованою ціною.

Реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України "Про виконавче провадження". Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною) (п.1 розділу 2 "Передача майна на реалізацію").

Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця (п.2 розділу 2 "Передача майна на реалізацію").

Аналіз вищезазначених норм, дає підстави вважати, що реалізація майна здійснюється шляхом проведення Організатором електронних торгів або торгів за фіксованою ціною. Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача не надано жодних доказів на підтвердження внесення відомостей до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та здійснення його реалізації за заявкою приватного виконавця.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що представником позивача не наведено достатньо обґрунтованих доводів та не надано доказів, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам та інтересам позивача, а отже, представником позивача не доведено наявність підстав для вжиття судом заходів забезпечення позову, відповідно до ст.150 КАС України.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Таким чином, у випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою, а тому обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

На час розгляду заяви про забезпечення позову, спірні правовідносини судом не вирішені, будь-яких доказів на підтвердження того, що невжиття заявлених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся не надано. Не надано доказів очевидності ознак протиправності оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження та порушення прав, або інтересів позивача таким рішенням.

Судом такі підстави також не встановлені.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких об'єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.150, 154, 243, 248 КАС України, суд -

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

У разі постановляння ухвали в порядку письмового провадження ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Бездрабко О.І.