Справа № 160/2602/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 березня 2019 року Справа № 160/2602/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Лозицька І.О., розглянувши клопотання Державної установи «П'ятихатська виправна колонія (№ 122)» про відстрочення сплати судового збору за подання адміністративного позову Державної установи «П'ятихатська виправна колонія (№ 122)» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

ВСТАНОВИВ:

20.03.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась Державна установа «П'ятихатська виправна колонія (№ 122)» з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.12.2018 року № 056721306, яким донараховані штрафні санкції у сумі 510,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.12.2018 року у сумі 169394,24 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю- від 10.12.2018 року, внаслідок якого Державній установі «П'ятихатська виправна колонія (№ 122)» донараховано 339561,40 грн.

Разом з позовною заявою Державна установа «П'ятихатська виправна колонія (№ 122)» (далі - ДУ «П'ятихатська виправна колонія (№ 122)», позивач) надала суду письмове клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання цього адміністративного позову.

В обґрунтування свого клопотання позивач зазначив, що на даний час установа перебуває у скрутному матеріальному становищі. Позивач посилається на те, що згідно з довідкою про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративним судами положень Закону України «Про судовий збір», що затверджена постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 23.01.2015 року «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України «Про судовий збір» визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

На підтвердження своїх тверджень про скрутне матеріальне становище позивач надав суду копію виписки станом на 18.03.2019 року, надану Державною казначейською службою України. Відповідно до цієї виписки, вихідний залишок грошових коштів становить 0,00 грн., відповідна інформація відображена в рядку за кодом - «2800», а кредитні зобов'язання установи станом на 18.03.2019 року складають 2072939,89 грн.

Тому, посилаючись на положення ст. 133 КАС України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ДУ «П'ятихатська виправна колонія (№ 122)» просить суд відстрочити сплату судового збору в розмірі 7641,98 грн. до прийняття рішення в адміністративній справі.

Суд, вивчивши доводи позивача, зазначені ним у клопотанні про відстрочення сплати судового збору, письмові докази, надані на підтвердження заявлених тверджень, а також проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.

Питання щодо сплати судових витрат урегульовано главою 8 розділу І Кодексу V адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» (далі - Закон).

Відповідно до положень ст. 1, ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Судовий збір справляється, у тому числі за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

При цьому, суд, вивчивши позовні вимоги ДУ «П'ятихатська виправна колонія (№ 122)», зазначає, що такі мають майновий характер, бо їх вирішення в подальшому вплине на склад майна позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", з 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1921,00 гривень.

Відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" та абз. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", за подання до адміністративного суду позовної заяви, у тому числі юридичною особою, майнового характеру встановлюється ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 1921,00 грн., і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 19210,00 грн.

З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно сплатити судовий збір за подання до адміністративного суду позовної заяви з позовними вимогами майнового характеру у розмірі 7641,98 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Натомість зазначені позивачем у клопотанні підстави для відстрочення сплати судового збору не відповідають тим умовам, які відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір», надають суду правові підстави для відстрочення позивачу сплати судового збору.

Крім того, суд зазначає, що ст. 129 Конституції України визначено, що однією з засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі і фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Зазначена правова позиція також збігається з висновками Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року (заява № 70297/01) та Верховного Суду України, викладеними в ухвалі від 28 вересня 2015 року у справі № 21-5496а15.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення позивачу сплати судового збору, суд з урахуванням правових позицій, викладених у постанові Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 23.01.2015 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011року № 3674-УІ "Про судовий збір", а також у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 року № 2, виходить із того, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. При цьому, якщо бюджетні установи діють як суб'єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення сплати судового збору.

Окрім того, невмотивоване звільнення від оплати повністю або частково, відстрочення або розстрочення сплати судових витрат утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб'єктів звернення за судовим захистом.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації № В (81) 7 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, ухваленій 14 травня 1981 року: "В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати" (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Так, ч. 2 ст. 132 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Умови, за яких суд може, зокрема, відстрочити судовий збір, та перелік суб'єктів, до яких таке відстрочення застосовується, установлено статтею 8 Закону, про що зазначено судом вище. Однак, судом було встановлено, що позивач не навів умов відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», які б свідчили про наявність у суду правових підстав для відстрочення йому сплати судового збору.

Також суд зазначає, що надані позивачем письмові докази, а саме: копія виписки Державної казначейської служби України станом на 18.03.2019 року свідчить про те, що за кодом КЕКВ 2800 розподіляються відкриті бюджетні асигнування, тобто видатки, які не пов'язані з придбанням товарів та послуг установами, у тому числі судові витрати.

Так, відповідно до пп. 1, пп. 11 п. 2. 6 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 року № 333, за кодом 2800 «Інші поточні видатки» здійснюються видатки, які не пов'язані з придбанням товарів та послуг установами, у тому числі: сплата податкових, неподаткових та інших платежів на безповоротній основі, справляння яких передбачено законодавством (включаючи плату за адміністративні послуги), сплата обов'язкових реєстраційних, інших платежів та внесків, пов'язаних з витратами на відкриття та провадження у справах, які розглядаються у закордонних юрисдикційних органах.

При цьому, відкриті асигнування - це право, надане головним розпорядникам бюджетних коштів та розпорядникам бюджетних коштів нижчого рівня, щодо розподілу виділених асигнувань загального та спеціального фондів державного бюджету підвідомчим установам (одержувачам бюджетних коштів) та використання бюджетних асигнувань з урахуванням узятих на облік бюджетних зобов'язань. Відкриті асигнування забезпечуються ресурсами єдиного казначейського рахунка (відповідно до пп. 1.2 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом міністерства фінансів України 24.12.2012 року № 1407).

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про те, що позивач як суб'єкт владних повноважень, що утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, а невжиття суб'єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися обґрунтованою підставою для відстрочення сплати судового збору.

Тому у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору суд вважає за необхідне відмовити.

Керуючись статтями 132, 133, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Державної установи «П'ятихатська виправна колонія (№ 122)» про відстрочення сплати судового збору за подання адміністративного позову Державної установи «П'ятихатська виправна колонія (№ 122)» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу (недоїмки) - відмовити.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.О. Лозицька