Справа № 200/20946/17
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2019-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/200/360/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

при секретарі: Кожемяки Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по роботі з активами Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради, третя особа: Дніпровська міська рада про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

30 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 по роботі з активами Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги наступним.

Позивач є власником будівель та споруд за адресою: м.Дніпро, вул.Північнодонецька, буд.1А, на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2015 року. Фактично зазначений обєкт є торговельним ринком, який діє понад 50 років. Всі будівлі та споруди внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 21 червня 2017 року Дніпровська міська рада на сесії VII скликання прийняла рішення №126/22, яким надала дозвіл на розроблення відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд по вул.Північнодонецькій, 1А. Після розроблення проекту землеустрою позивач звернулась до ОСОБА_2 по роботі з активами Дніпровської міської ради з клопотанням про погодження проекту землеустрою, але отримала відмову у погодженні, яку вважає протиправною, оскільки зауваження стосуються земельної ділянки, яка передається для забудови.

Враховуючи викладене, позивач просив суд визнати протиправною відмову ОСОБА_2 по роботі з активами Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд по вул.Північнодонецький, 1А (Самарський район), яка викладена у листі від 17 жовтня 2017 року №7/20-442. Зобовязати ОСОБА_2 по роботі з активами Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради повторно розглянути питання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд по вул.Північнодонецький, 1А (Самарський район) з урахуванням протиправності відмови у погодженні зазначеного вище проекту.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 30 листопада 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по роботі з активами Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою суду, винесеною в судовому засіданні, яке відбулось 11.12.2017 року, замінено відповідача ОСОБА_2 по роботі з активами Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради на належного відповідача - ОСОБА_2 по роботі з активами Дніпровської міської ради.

Ухвалою суду від 18 травня 2018 року залучено до участі у справі Дніпровську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 по роботі з активами Дніпровської міської ради надав суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав та вказав, що в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки охоронні зони навколо інженерних комунікацій показано не в повному обсязі. Частина запитуваної для відведення земельної ділянки розташована в межах території, яку рішенням міської ради від 08.12.2004 № 41/22 віднесено до переліку земельних ділянок, що не підлягають забудові, та має статус скверу. В матеріалах справи наявні копії двох технічних паспортів, які були оформлені відповідно в травні 2014 року, тобто до укладення позивачем договору купівлі-продажу від 04.12.2015 року, а інший після цього. При цьому технічні характеристики деяких обєктів в технічних паспортах мають суттєві відмінності, тобто має місце невідповідність між обєктом нерухомого майна, розташованим на земельній ділянці, та зареєстрованим у Державному реєстрі речових прав.

В судове засідання представник позивача у судове засідання не зявився надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Інші учасники у судове засідання не зявилися про дату судового засідання були повідомлені, причини не явки не повідомили.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України (в редакції Закону України від 3.10.2017р.) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності субєкта владних повноваже нь протиправною та зобовязання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

04 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та Дніпропетровською обласною спілкою споживчих товарів був укладений нотаріальний договір купівлі-продажу будівель та споруд №НАС 843089 за адресою: м.Дніпро, вул.Північнодонецька, буд.1А. Право власності було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (індексний номер 49073859).

03 лютого 2016 року позивач подав до Дніпровської міської ради клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд вказаного майнового комплексу.

21 червня 2017 року Дніпровська міська рада на сесії VII скликання прийняла рішення №126/22, яким надала дозвіл на розроблення відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд по вул.Північнодонецькій, 1А.

Розроблений проект був погоджений Дніпропетровським обласним центром з охорони історико-культурних цінностей Управління культури, національностей і релігій Дніпропетровської обласної державної адміністрації, що підтверджується листом №1842/2 від 29.09.2017 року.

Також судом встановлено, що 03 лютого 2016 року позивач звернулась до ОСОБА_2 по роботі з активами Дніпровської міської ради з клопотанням про погодження проекту землеустрою.

17 жовтня 2017 року відповідач листом за №7/20-442 повідомив, що повертає документи, оскільки за даними інформаційної бази служби містобудівного кадастру запитувана ділянка розташована в межах території, яку рішенням міської ради від 08.12.2004 року №41/22 віднесено до переліку земельних ділянок, які не підлягають забудові (п.7.3 сквер по вул.Північнодонецькій); оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку буде можливо в разі коригування меж земельної ділянки; в наданих матеріалах проекту відсутні плани меж зон дії обмежень та обтяжень з позначеними охоронними зонами підвідного газопроводу низького тиску до будівель на суміжній ділянці та повітряної лінії електропередачі напругою до 10 кВ, яка проходить уздовж межі ділянки, відсутнє узгодження з власниками електричних мереж щодо використання земельних ділянок в охоронних зонах електричних мереж, що вимагається п.8.23* ДБН 360-92** «Містобудування, Планування та забудова міських та сільських поселень».

Правові засади питання отримання земельних ділянок у користування врегульовані Земельним кодексом України. Згідно абз.1 ч.2 ст.134 Земельного кодексу України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, що вказує на пріоритетність виділення земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, саме власнику такого майна.

Відповідно до ч.3. ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому ст.123 цього Кодексу.

Згідно ст.123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із ст.151 цього Кодексу.

Умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.1861 цього Кодексу.

Згідно ч.1,5,6,7,8 ст.1861 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обовязкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обовязковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобовязані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обовязковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати:

додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій»;

надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;

проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Згідно статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:

завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна для обєктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до обєктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Таким чином, вказані норми закону встановлюють певний алгоритм дій органів, які погоджують проект землеустрою та надають їм певні повноваження. Однак вказані норми закону вимагають від зазначених органів дотримання вимог, зазначаючи, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Виходячи з аналізу вказаних норм, суд приходить до висновку, що у випадку невідповідності пакета документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів із землеустрою або містобудівній документації, відмові у погодженні має передувати повідомлення про необхідність усунення недоліків поданого пакету документів, із зазначенням строку для їх усунення. Тільки у випадку не усунення вказаних недоліків, заявникові має бути відмовлено у погодженні з обовязковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Із дослідженого в судовому засіданні висновку від 17 жовтня 2017 року за №7/20-442 вбачається, що він не відповідає вимогам ч.5 ст.1861 Земельного кодексу України, відповідно до якої органи, зазначені в частинах першій-третій цієї статті, зобовязані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погоджені з обовязковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Аналізуючи зазначені вище норми закону, обставини та матеріали справи суд також зазначає, що позивач звернувся до відповідача з клопотанням погодження проекту землеустрою щодо виділення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд. Позивачем був наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який містив наступні документи: пояснювальну записку, заяву замовника, завдання на розроблення проекту землеустрою, копія паспорту та ідентифікаційного коду замовника, копію клопотання на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, рішення Дніпровської міської ради №126/22 від 21.06.2017 року, довідку з державної статистичної звітності, копію технічного паспорту на будівлі та споруди станом на 28.03.2017 року, договір купівлі-продажу будівель та споруд, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речових прав, довідка з містобудівного кадастру, схема червоних ліній, матеріали геодезичних вишукувань, кадастровий план, перелік обмежень, план меж зони обмеження та обтяження, акт перенесення меж охоронних зон в натурі на місцевість, копія кваліфікаційного сертифікату, акт перевірки-приймання робіт, матеріали погодження проекту землеустрою.

Зі змісту листа ОСОБА_2 по роботі з активами Дніпровської міської ради за №7/20-442 від 17 жовтня 2017 року, який фактично є відмовою у погодженні проекту землеустрою, судом встановлено, що підставами відмови у погодженні проекту землеустрою є розташування земельної ділянки в межах території, яку рішенням міської ради від 08.12.2004 року №41/22 віднесено до переліку земельних ділянок, які не підлягають забудові (п.7.3 сквер по вул.Північнодонецькій); в наданих матеріалах проекту відсутні плани меж зон дії обмежень та обтяжень з позначеними охоронними зонами підвідного газопроводу низького тиску до будівель на суміжній ділянці та повітряної лінії електропередачі напругою до 10 кВ, яка проходить уздовж межі ділянки, відсутнє узгодження з власниками електричних мереж щодо використання земельних ділянок в охоронних зонах електричних мереж, що вимагається п.8.23* ДБН 360-92** «Містобудування, Планування та забудова міських та сільських поселень».

При цьому суд звертає увагу на наступне.

Позивач звернувся з клопотанням щодо виділення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд, які вже побудовані. Тобто метою виділення земельної ділянки є не її забудова, як вказує відповідач, а користування ділянкою, на який розташовані будівлі та споруди.

Суд не може погодитися з такою підставою відмови у погодженні проекту землеустрою, як розташування земельної ділянки в межах території, яку рішенням міської ради від 08.12.2004 року №41/22 віднесено до переліку земельних ділянок, які не підлягають забудові (п.7.3 сквер по вул.Північнодонецькій) також і з тих міркувань, що суміжні земельні ділянки, згідно матеріалів проекту землеустрою, передані у користування громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Надання суміжних ділянок одним особам та безпідставна відмова у наданні іншим, вказує на вибірковість та упереджене ставлення відповідача до позивача, та не може бути підставою для відмови у погодження проекту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова відповідача погодити проект землеустрою з зазначеної вище підстави, не відповідає дійсному та фактичному цільовому призначенню земельної ділянки, що робить таку відмову протиправною.

Також відповідач в своїй відмові зазначає, що в наданих матеріалах проекту відсутні плани меж зон дії обмежень та обтяжень з позначеними охоронними зонами підвідного газопроводу низького тиску до будівель на суміжній ділянці та повітряної лінії електропередачі напругою до 10 кВ, яка проходить уздовж межі ділянки.

Однак такі підстави не відповідають дійсним обставинам, оскільки сторінки 57-61 проекту землеустрою включають план меж зони обмеження та обтяження, акт перенесення меж охоронних зон в натуру на місцевість, в яких наявна інформація, яку вимагає відповідач.

Суд критично оцінює доводи відповідача про відмову у погодженні проекту землеустрою з причини відсутності в матеріалах проекту узгодження з власниками електричних мереж щодо використання земельних ділянок в охоронних зонах електричних мереж з посиланням на ДБН 360-92** «Містобудування, Планування та забудова міських та сільських поселень» (п.8.23*), оскільки вказана вимога також стосується земельної ділянки, яка надається для забудови, що в даному випадку не має місця.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6)розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, в звязку з чим воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Більш того, в рішені Європейського суду з прав людини від 26.03.2013 року у справі «Рисовський проти України» зазначено, що «суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли ідеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належній і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії». Зокрема, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справі «Легас проти Хорватії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справі «Онерїлдіз проти Туреччини».

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі»). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, державний орган не повинен непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалась на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі Пінкрва та Пінк проти Чеської Республіки»). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі Пінкрва та Пінк проти Чеської Республіки»).

Враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені положення чинного законодавства, з огляду на дискреційні повноваженння відповідача, суд вважає, що належним і достатнім способом захисту для відновлення порушених прав позивача у даному випадку буде визнання протиправною відмови відповідача у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд по вул.Північнодонецький, 1А (Самарський район), яка викладена у листі від 17 жовтня 2017 року №7/20-442, та зобовязання ОСОБА_2 по роботі з активами Дніпровської міської ради повторно розглянути питання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд по вул.Північнодонецький, 1А (Самарський район) з урахуванням висновків суду щодо протиправності відмови у погодженні зазначеного вище проекту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по роботі з активами Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради, третя особа: Дніпровська міська рада про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову ОСОБА_2 по роботі з активами Дніпровської міської ради у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд по вул.Північнодонецький, 1А (Самарський район), яка викладена у листі від 17 жовтня 2017 року №7/20-442.

Зобовязати ОСОБА_2 по роботі з активами Дніпровської міської ради повторно розглянути питання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд по вул.Північнодонецький, 1А (Самарський район) з урахуванням протиправності відмови у погодженні зазначеного вище проекту.

Стягнути з ОСОБА_2 по роботі з активами Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1280 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 299 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень КАС України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Е.В. Женеску