Справа № 420/5374/18
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5374/18
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

Колегія суддів Пятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.

при секретарі ЖигайловійО.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року, прийняту у відкритому судовому засідання о 15:09 год за правилами спрощеного позовного провадження в м.Одесі по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 акціонерне товариство "Акціонерний банк "Укргазбанк" про визнання протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України України ОСОБА_3 від 19.09.2018 року Про відкриття виконавчого провадження №57248338, з виконання виконавчого листа №2-2317/11, виданого 19.04.2012 року Овідіопольським районним судом Одеської області на виконання рішення суду від 21 березня 2012 року у справі №2-2317-11;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 19.09.2018 року Про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №57248338, з виконання виконавчого листа №2-2317/11, виданого 19.04.2012 року Овідіопольським районним судом Одеської області на виконання рішення суду від 21 березня 2012 року у справі №2-2317-11;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 19.09.2018 року Про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №57248338, з виконання виконавчого листа №2-2317/11, виданого 19.04.2012 року Овідіопольським районним судом Одеської області на виконання рішення суду від 21 березня 2012 року у справі №2-2317-11.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Доводами апеляційної скарги зазначено, що судом було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Також апелянт вважає, що суд двічі залишаючи позов без руху жодного разу не вказав позивачеві, що передбачено нормами КАС України, про обґрунтування підсудності даного спору. Крім того апелянт зазначає про необґрунтованість висновку суду, щодо неможливості розєднання позовних вимог та вважає, що суд, дійшовши такого висновку, повинен був закрити провадження в частині позовних вимог, які належать до розгляду у цивільному судочинстві.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі вказують, що у відповідності до п.7 ч.1 ст.240 КАС України, порушення правил обєднання позовних вимог, є окремою підставою для залишення позовної заяви без розгляду, а тому вважають ухвалу суду законною, обґрунтованою, а у задоволенні апеляційної скарги просять відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовою колегією, дослідивши матеріали справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства з зазначеними позовними вимогами.

Колегією суддів встановлено, що адміністративний позов двічі ухвалами Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 року та від 31.10.2018 року залишався без руху.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року відкрито адміністративне провадження у справі, та вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду на 21.11.2018 року.

Протокольною ухвалою суду від 21.11.2018 року, судом зобовязано представника позивача, письмово обґрунтувати предметну юрисдикцію справи в частині обєднання вимог, про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт майна боржника, виданих при виконанні виконавчого листа в цивільній справі, з урахуванням вимог ч.6 ст. 121 та ч.4 ст. 172 КАС України, з вимогою скасування постанови про стягнення виконавчого збору. Письмові пояснення надати до 30.11.2018 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду суд першої інстанції дійшов висновку , що позивачем в одному провадженні обєднано позовні вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства, а саме позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця від 19.09.2018 року Про відкриття виконавчого провадження №57248338, постанови Про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №57248338 відносяться до юрисдикції місцевого загального суду, який розглядав цивільну справу, та розглядаються за нормами ЦПК України. В той же час, оскарження рішень органів ДВС, повязаних із виконанням інших документів, зокрема, постанов про стягнення виконавчого збору підпадає під юрисдикцію адміністративного суду згідно ч.2 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження», з посиланням на постанову Великої палати Верховного суду у від 06.06.2018р. у справі №921/16/14-2/15, спори щодо оскарження дій та рішень держвиконавців в частині стягнення виконавчого збору належать до справ адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Основними ознаками публічно-правових відносин є: обов'язкова участь у цих відносинах суб'єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб'єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов'язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про публічне право, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

Згідно п.6 ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень". Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті. Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Як вставновлено судами першої та апеляційної інстанції, предметом розгляду даної справи є встановлення правомірності прийняття постанов головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України України ОСОБА_3 від 19.09.2018 року, а саме постанови Про відкриття виконавчого провадження №57248338, постанови Про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №57248338, постанови Про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №57248338.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця передбачені ст. 287 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Матеріалами справи встановлено судом, що вищевказані оскаржувані постанови від 19.09.2018 року прийняті відповідачем у звязку із поданням до виконання виконавчого листа №2-2317/11, виданого 19.04.2012 року Овідіопольським районним судом Одеської області на виконання рішення суду у цивільній справі №2-2317-11 від 21 березня 2012 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Згідно з ч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже позивачем в одному провадженні обєднано позовні вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства, а саме позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця від 19.09.2018 року Про відкриття виконавчого провадження №57248338, постанови Про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №57248338 відносяться до юрисдикції місцевого загального суду, який розглядав цивільну справу, та розглядаються за нормами ЦПК України.

Таким чином слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця від 19.09.2018 року Про відкриття виконавчого провадження №57248338, постанови Про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №57248338 відносяться до юрисдикції місцевого загального суду, який розглядав цивільну справу, та розглядаються за нормами ЦПК України.

Однак, оскарження рішень органів ДВС, повязаних із виконанням інших документів, зокрема, постанов про стягнення виконавчого збору підпадає під юрисдикцію адміністративного суду згідно ч.2 ст.74 ЗУ Про виконавче провадження.

Як зазначила Велика палата Верховного суду у постанові від 06.06.2018р. у справі №921/16/14-2/15, спори щодо оскарження дій та рішень держвиконавців в частині стягнення виконавчого збору належать до справ адміністративної юрисдикції.

Однак, судом першої інстанції помилково зроблено висновок про залишення позовної заяви без розгляду з огляду на настуне.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

Частиною 1 ст.239 КАС України передбачається, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця від 19.09.2018 року Про відкриття виконавчого провадження №57248338, постанови Про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №57248338 відносяться до юрисдикції місцевого загального суду, який розглядав цивільну справу, та розглядаються за нормами ЦПК України, а тому провадження у цій частині підлягає закриттю.

В той же час, як вірно зазначено судом першої інстанції позовні вимоги щодо оскарження рішень органів ДВС, повязаних із виконанням інших документів, зокрема, постанов про стягнення виконавчого збору підпадає під юрисдикцію адміністративного суду згідно ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» належать до справ адміністративної юрисдикції, а тому справу в цій частині позовних вимог слід передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до змісту ст. 248 КАС України зазначається, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно змісту п. 1, 4 ч.1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляд на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм процессуального права, оскільки після відкриття провадження, помилково дійшов висновку про залишення позову без розгляду, застосовуючи ч. 4 ст.172 КАС України.

Керуючись ст. ст.238, 239, 294, 308, 310, 312, 320, 321, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року скасувати.

Провадження у справі, щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України України ОСОБА_3 від 19.09.2018 року «Про відкриття виконавчого провадження» №57248338, з виконання виконавчого листа №2-2317/11, виданого 19.04.2012 року Овідіопольським районним судом Одеської області на виконання рішення суду від 21 березня 2012 року у справі №2-2317-11 та визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 19.09.2018 року «Про арешт майна боржника» у виконавчому провадженні №57248338, з виконання виконавчого листа №2-2317/11, виданого 19.04.2012 року Овідіопольським районним судом Одеської області на виконання рішення суду від 21 березня 2012 року у справі №2-2317-11 - закрити.

Розяснити ОСОБА_1, що розгляд зазначених позовних вимог віднесено до юрисдикції цивільного судочинства.

Справу в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 19.09.2018 року «Про стягнення виконавчого збору» у виконавчому провадженні №57248338, з виконання виконавчого листа №2-2317/11, виданого 19.04.2012 року Овідіопольським районним судом Одеської області на виконання рішення суду від 21 березня 2012 року у справі №2-2317-11 передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.03.2019 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов