Справа № 520/12031/18
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 р. Справа № 520/12031/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бершова Г.Є.

суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.01.2019 (суддя Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 02.01.19) по справі № 520/12031/18

за позовом Головного управління ДФС у Харківській області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про 1)підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна платника податків; 2) зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків відкритих у банківських установах,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області звернулось до Харківського окружного адміністративного суду із заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості рішення контролюючого органу про адміністративний арешт майна платника податків та зупинення видаткових операцій на рахунках платника у банку.

Аргументуючи заявлені вимоги зазначив, що платник податків допустив порушення закону, створивши перешкоди у проведенні перевірки у спосіб не допуску працівників контролюючого органу. Вказана обставина є одночасно визначеною законом підставою і для прийняття контролюючим органом власного рішення про адміністративний арешт майна платника податків, і для прийняття судом рішення про зупинення видаткових операцій на рахунках платника у банку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.01.2019 року заяву було залишено без задоволення.

Заявник не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким заяву задовольнити.

Представник заявника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ГУ ДФС у Харківській області було видано наказ №8563 від 16.11.2018 року про призначення фактичної перевірки діяльності платника податків відповідача за період з 30.11.2016 року по дату завершення.

21.11.2018 року контролюючим органом була здійснена спроба реалізації владних приписів наказу про призначення перевірки.

Уповноважений представник платника податків вчинив відмову від проведення перевірки, котра втілилась у письмових запереченнях від 21.11.2018 року.

На підставі викладеного Головним управлінням ДФС у Харківській області у відношенні ФОП ОСОБА_1 було складено акт від 21.11.2018 року про відмову в допуску до проведення/відмову від проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки.

28.12.2018 року ГУ ДФС у Харківській області за цією подією видано рішення №15360/ФОП/20-40-14-10-19 про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Викладені вище обставини стали підставою для звернення із даною заявою до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з таких підстав: у спірних правовідносинах відсутня подія відмови платника від проведення перевірки у розумінні ст. 81 Податкового кодексу України; предмет призначеної контролюючим органом у спірних правовідносинах фактичної перевірки не співвідноситься із підставою фактичної перевірки; контролюючий орган прийняв рішення про звернення до суду та рішення про застосування адміністративного арешту майна платника по минуванню більш як місяця від спроби проведення перевірки, що не узгоджується з самою суттю адміністративного арешту активів як невідкладного та негайного заходу податкового примусу за вчинення особою протиправного діяння; звернення, на підставі якого було проведено перевірку, не підпадає під дію п. 80.2.3 ст. 80 Податкового кодексу України; звернення містить відомості про діяльність ФОП платника податків починаючи з 01.10.2018 року, а контролюючий орган, діючи на власний розсуд у самотужки визначеному порядку, вдався до розширення часового проміжку перевірки до 30.11.2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви, проте не погоджується із мотивами, з яких виходив суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні вказаної заяви.

Так, пунктом 94.1 статті 94 ПК України передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Згідно з підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується, що платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 94.6 статті 94 ПК України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Обґрунтованість арешту, накладеного на майно платника податків рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, має бути перевірена судом протягом 96 годин.

Колегія суддів зазначає, що особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків регламентовані статтею 283 КАС України.

Так, частиною 2 статті 283 КАС України визначено, що заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 270 КАС України на обчислення строків, встановлених статтями 273-277, 280-283 цього Кодексу, не поширюються правила частин другої - десятої статті 120 цього Кодексу.

Строки, встановлені у справах, визначених цією статтею, обчислюються календарними днями і годинами (частина друга статті 270 КАС України).

Днем подання позовної заяви, апеляційної скарги є день їх надходження до відповідного суду. Строки подання позовних заяв і апеляційних скарг, встановлені у справах, визначених цією статтею, не може бути поновлено. Позовні заяви, апеляційні скарги, подані після закінчення цих строків, суд залишає без розгляду (частина п'ята статті 270 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку обставиною, яка зумовлює звернення заявника до суду, є відмова відповідача від допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної планової виїзної перевірки, що підтверджується відповідним актом від 21.11.2018 року.

За таких обставин, граничним строком подання заяви про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків, відповідно до частини 2 статті 283 КАС України, є 22.11.2018 року.

Між тим, із заявою про підтвердження умовного адміністративного арешту майна платника податків ГУ ДФС у Харківській області звернулося лише 28.12.2018 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною 2 статті 283 КАС України.

Зазначена позиція узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 року по справі №819/2388/17.

Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні заяви, проте, із помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для зміни мотивувальної частини рішення відповідно до ч.4 статті 317 КАС України.

Відповідно до ч.4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.01.2019 по справі № 520/12031/18 змінити в частині підстав та мотивів прийнятого рішення.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.01.2019 по справі №520/12031/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Постанова складена в повному обсязі 01.04.19.