Справа № 127/8094/16-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2019 року

Київ

справа №127/8094/16-а

адміністративне провадження №К/9901/14994/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області в складі судді Гриневича В.С. від 25.07.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Сушка О.О., Смілянця Е.С., Залімського І.Г. від 07.09.2016 у справі №127/8094/16-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУПФУ у Вінницькій області) щодо відмови у поновленні з 01.06.2015 року виплати пенсії; зобов'язати відповідача поновити йому виплату пенсії з 01.06.2015 та в подальшому здійснювати її виплату.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2016 року позовні вимоги за період з 01.06.2015 по 14.10.2015 залишені без розгляду.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди не врахували, що оскільки до 01.06.2015 не було прийнято Закон щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу", то позивач з 01.06.2015 втратив право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про державну службу", тому з вкавзаної дати йому має бути відновлено виплату пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

У запереченні на касаційну скаргу відповідач просить скаргу позивача залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною скаргою.

Справу передано до Верховного Суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що позивач перебуває на пенсійному обліку з 21.01.2005. З 21.01.2005 позивачу була призначена пенсія за вислугу років в розмірі 90% грошового утримання відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 05.10.2010 №115 о/с позивача призначено начальником Ширяєвського виправного центру управління Державного департаменту з питань виконання покарань в Одеській області, у зв'язку з чим виплата пенсії йому була припинена.

Наказом управління Державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань у Вінницькій області № 58/ос від 17.07.2012 позивача звільнено в запас Збройних сил України з посади головного спеціаліста (з безпеки дорожнього руху) управління ДПтС України у Вінницькій області відповідно до підп. «а» п. 65 (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ № 114 від 29.07.1991.

25 вересня 2012 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії. Відповідач призначив позивачу пенсію, розмір якої становив 2970,86 грн.

Згідно з наказом Генеральної прокуратури України № 2309-ц від 13.09.2014 державного службовця 9 рангу позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу експлуатації будівель і споруд та соціального забезпечення управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України, в порядку переведення з Дніпровської екологічної прокуратури.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2015 у справі № 127/7022/15-а, яка набрала законної сили, визнано неправомірним рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області, викладене у листі №17/Ф-12 від 21.01.2015 щодо відмови позивачу у поновленні виплати пенсії за вислугу років, призначеної 21.01.2005 та зобов'язано відповідача поновити позивачу з 21.01.2015 виплату пенсії за вислугу років, призначену 21.01.2005.

На виконання вказаного судового рішення відповідач поновив з 21.01.2015 виплату пенсії позивачу за вислугу років, призначену 21.01.2005.

З 01.04.2015 виплату пенсії за вислугу років позивачу було припинено, та відновлено лише з 30.06.2016, після переведення позивача на посаду провідного інженера відділу експлуатації будівель і споруд та соціального забезпечення управління матеріально-технічного забезпечення Департаменту інформаційних технологій документального та матеріально-технічного забезпечення Генеральної прокуратури України, яка не відповідає статусу державного службовця.

На момент припинення виплати позивачу пенсії за вислугу років (01.04.2015) позивач працював на посаді головного спеціаліста відділу експлуатації будівель і споруд та соціального забезпечення управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України, тобто на посаді державного службовця, мав 9 ранг державного службовця.

На звернення із заявою про поновлення виплати пенсії, ГУ ПФУ у Вінницькій області листом № 226/ф-10 від 05.04.2016 повідомило позивача про відмову у поновлені виплати пенсії, посилаючись на відсутність для цього законних підстав.

Після звернення до суду з даним адміністративним позовом, наказом Генеральної прокуратури України № 834ц від 30.06.2016 позивача переведено на посаду провідного інженера відділу експлуатації будівель і споруд та соціального забезпечення управління матеріально-технічного забезпечення Департаменту інформаційних технологій документального та матеріально-технічного забезпечення Генеральної прокуратури України. Згідно з довідкою Генеральної прокуратури від 07.07.2016 № 11/1-449-16 вищезазначена посада не відповідає статусу державного службовця.

08 липня 2016 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про поновлення виплати йому пенсії у зв'язку з переведенням на іншу посаду. З 30.06.2016 виплату пенсії позивачу відновлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки позивач з 01.04.2015 по 29.06.2016 працював на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», то відповідач правомірно не виплачував йому пенсію, призначену відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 54 Закону № 2262-ХІІ, в редакції чинній до 1 квітня 2015 року, пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку). Пенсіонерам, які мають прибуток від заняття підприємницькою діяльністю, надбавки до пенсії, передбачені непрацездатним членам сім'ї (пункт "а" частини першої статті 16 та пункт "а" частини першої статті 24), не нараховуються.

1 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII (Закон №213-VIII), яким внесено зміни до ст. 54 Закону № 2262-ХІІ та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Отже, з 1 квітня 2015 року призначені за Законом № 2262-ХІІ пенсії, в тому числі і за вислугу років, не виплачуються, у разі роботи осіб на посадах, які дають право на призначення, зокрема, пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» №3723-ХІI (далі - Закон №3723-ХІI).

Разом з тим, п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 3723-ХІI.

Отже, з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом № 3723-ХІI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії, призначена зокрема відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2016 року у справі №333/6710/15-а, постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 695/831/16-а та від 12 лютого 2019 року у справі №263/7537/16-а.

Щодо позовних вимог за період з 1 січня 2016 року по 29 червня 2016 року, колегія суддів зазначає таке.

З 1 січня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, яким, зокрема, внесено зміни у ст.54 Закону № 2262-ХІІ, а саме: перше речення частини першої викладено в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

Таким чином, з 1 січня 2016 року призначені пенсії не виплачуються у разі роботи осіб на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, за встановлених обставин та враховуючи, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій та зобов'язання відповідача поновити йому виплату пенсії за період з 01.06.2015 по 14.10.2015 залишені без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, задоволенню підлягають лише позовні вимоги за період з 15.10.2015 по 31.12.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 3 вказаної статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, коли суди повно і правильно встановили обставини справи, проте неправильно тлумачили закон, який підлягав застосуванню, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За змістом ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з тим, що у задоволенні частини позовних вимог відмовлено, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України необхідно змінити розподіл судових витрат, присудивши на користь позивача частину судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФУ у Вінницькій області.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у поновленні ОСОБА_2 виплати пенсії з 15.10.2015.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії з 15 жовтня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 270 (двісті сімдесят) гривень.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Судді Верховного Суду