Справа № 1440/2481/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 р.м. ОдесаСправа № 1440/2481/18
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

Пятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2018 року по справі №1440/2481/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо припинення виплати пенсії; зобовязати Управління виплатити призначену та нараховану пенсію за травень червень 2018 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Однак, без наведення правових підстав, відповідач припинив виплату раніше призначеної пенсії. В подальшому виплата пенсії за заявою позивача поновлена, але залишається не виплаченою за період травень, червень 2018 року, у звязку із чим позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено. Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2. Зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплатити призначену та нараховану пенсію ОСОБА_2 за травень та червень 2018 року.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 01.01.2015 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно із протоколу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №5/1 від 03.05.2018 року позивачу з 01.05.2018 року припинено виплату пенсії на підставі п.п. 5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365, а саме у звязку із надходженням інформації про перебування позивача більше 60 днів на окупованій території.

З липня 2018 року на підставі заяви від 18.05.2018 року та протоколу №6 від 25.06.2018 року позивачу було поновлено виплату пенсії.

Посилаючись на неправомірність дій відповідача під час припинення виплати пенсії, а також не виплати пенсії за травень-червень 2018 року, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що припинення позивачу виплати пенсії відбулось за відсутності законодавчо встановлених підстав, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ст. 7 Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Вказані положення кореспондуються із приписами Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 року № 637, пунктом 1 якої визначено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Разом з цим, згідно із п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 (в редакції Постанови КМ №352 від 08.06.2016 року) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 р., яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Таким чином, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Судом першої інстанції вірно враховано, що згідно довідки від 25.11.2016 року №564 позивач перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа, вказана довідка є чинною. Також згідно довідки ПАТ «Державний ощадний банк» №033/02 від 02.10.2018 року позивач має рахунок у цій банківській установі.

Разом з цим, підстави для припинення виплати пенсії визначені ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальне обов'язкове державне пенсійне страхування» №1058, а саме виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Водночас, у протоколі зазначено підставу для припинення позивачу виплати пенсії - отримання інформації щодо перебування позивача на окупованій території більше 60 днів з Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» щодо перебування цих осіб не підконтрольній Україні території понад 60 днів.

Отже, підстава, яку зазначив відповідач у своєму рішенні щодо припинення виплати позивачу пенсії, не передбачена Законом №1058.

Інших обставин, передбачених законом, на підтвердження наявності підстав для припинення позивачу виплати пенсії відповідач не навів.

Судом першої інстанції надано вірну правову оцінку необґрунтованим посиланням відповідача на п.п. 5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, як на підставу припинення виплати пенсії позивачу, відповідно до якого, Соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, і судом вірно зазначено, що Законом №1058 чітко визначено вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії, який не може бути розширений підзаконним нормативно-правовим актом.

Підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження прав громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Тобто, пріоритетними для застосування у спірних правовідносинах є саме вимоги статті 49 Закону №1058.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішеннях Верховного суду від 06.02.2018 року у справі №263/7763/17 та від 04.09.2018 року у справі №805/402/18.

Враховуючи викладене, оскільки припинення позивачу виплати пенсії відбулось за відсутності правових підстав, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність обставин для зобовязання субєкта владних повноважень нарахувати неодержані позивачем суми пенсії.

Рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані і відповідають чинному законодавству та доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

ОСОБА_1