Справа № 212/9179/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 березня 2019 р. Справа № 212/9179/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Турлакової Н. В.

за участі секретаря судового засідання Зелецького Р.Р.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Симоненко О.В.

представника третьої особи-1 ОСОБА_3

третьої особи-2 ОСОБА_4

представника третьої особи-2 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро заяву третьої особи-2 про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради, треті особи - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради, треті особи: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради, ОСОБА_4 в якому просить:

- визнати протиправними дії суб'єкта владних повноважень, а саме рішення № 484 Виконавчого комітету Покровського районної у місті Кривому Розі ради «Про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_7 для його тимчасового виїзду за межі України» від 21.11.2018р.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2018 року, відповідно до ст.ст. 20, 29, 30 КАС України, справу передано за підсудністю Дніпропетровському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2018р. вказану справу прийнято до свого провадження та ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

Третя особа 2 - ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про закриття провадження по справі. В обґрунтування вказаної заяви зазначила, що розгляд спорів щодо надання або не надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон законом встановлений інший порядок судового провадження, а саме розгляд таких спорів розглядається за Сімейним кодексом України, що є юрисдикцією цивільного судочинства.

У судовому засіданні позивач заперечував проти задоволення заяви про закриття провадження по справі, у задоволенні просив відмовити.

Представник відповідача заяву про закриття провадження підтримав, просив задовольнити.

Представник третьої особи-1 у судовому засідання вирішення питання щодо закриття провадження по справі залишив на розсуд суду.

Третя особа-2 ОСОБА_4 та представник третьої особи-2 підтримали клопотання про закриття провадження по справі та просили його задовольнити.

Заслухавши учасників справи, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, з контексту наведених норм вбачається, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він є батьком малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, матір'ю якого, є, ОСОБА_4. Дитина проживає, разом з ОСОБА_4 в АДРЕСА_1.

Позивач також зазначає, що між нами виник спір, щодо тимчасового виїзду дитини за кордон, разом з матір'ю. ОСОБА_1 такого дозволу не надає, а тому ОСОБА_4 звернулася до Виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому розі ради з заявою про надання їй відповідного рішення. Виконавчим комітетом Покровської районної у місті Кривому розі ради 21.11.2018 року було винесено рішення №484 «Про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_7 для його тимчасового виїзду за межі України». Вказаним рішенням ОСОБА_4 надали дозвіл тимчасово вивезти її сина за кордон, терміном до одного місяця. Не погодившись з вказаним рішення, позивач звернувся до суду із вимогою про його оскарження.

Суд доходить висновку, що предмет спірних правовідносин у даній справі фактично стосується сімейних відносин.

Сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання регулює Сімейний кодекс України (ч. 1 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 1 Сімейного кодексу України сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів.

Слід зазначити, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, із яких виник спір.

Така правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2018 року по справі № 520/15749/14-ц.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" повторно наголосив на тому, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі "Занд проти Австрії" (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)".

Для визначення "суду встановленого законом", зокрема для визначення суду належної юрисдикції, у процесуальному законодавстві України, застосовано підхід віднесення до юрисдикції загальних судів всіх справ, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Вказана позиція суду по суті узгоджується із позиціє Великої Палати Верховного Суду викладено у постанові від 11.09.2018 року по справі № 817/2398/15.

Враховуючи викладене, помилковим є намагання поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідач у справі є орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень).

З аналізу положень ст. 4 КАС України випливає, що обов'язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом у порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб'єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції. При цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватися цим суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин по даній справі є оскарження дій та рішення №484 Виконавчого комітету Покровського районної у місті Кривому Розі ради «Про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_7 для його тимчасового виїзду за межі України» від 21.11.2018р.

Вказане рішення прийнято на підставі статті 157 Сімейного кодексу України, якою встановлений порядок вирішення батьками питань щодо виховання дитини, у тому числі щодо тимчасового виїзду дитини за межі України.

Таким чином, спірні правовідносини мають приватноправовий характер та стосуються особистих немайнових прав батьків неповнолітнього ОСОБА_7 щодо участі у його вихованні, при цьому Виконавчий комітет Покровського районної у місті Кривому Розі ради у спірних правовідносинах не реалізує публічно-владні управлінські функції.

При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі судом також враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.06.2018 у справі № 500/6325/17.

Так, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила: "З установлених судами фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи з приводу захисту сімейних прав та інтересів позивача, а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства."

Враховуючи викладене, а також те, що у спірних правовідносинах відповідач не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, а предметом судового захисту фактично є питання участі у вихованні малолітньої дитини того з батьків, хто проживає окремо від нього, такий спір не має, встановлених нормами КАС України, ознак адміністративної справи і, відповідно, не може вирішуватись адміністративним судом. Такий спір має вирішуватися за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

За правилами ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

З огляду на наведене, суд вважає, що спір у даній справі не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки виник з сімейних правовідносин та має вирішуватись за правилами Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з чим, клопотання третьої особи-2 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.238, 241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву третьої особи-2 про закриття провадження по справі - задовольнити.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконкому Покровської районної в місті ради, треті особи - Служба у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, - закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду до юрисдикції місцевого загального суду за правилами ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова