Справа № 816/1855/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 р. Справа № 816/1855/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Бенедик А.П. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 р. (ухвалене суддею Чесноковою А.О., повний текст якого складено 12.10.2018 р.)

по справі № 816/1855/18

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Лубенського міського відділу (з обслуговування м.Лубни та Лубенського району) УМВС України в Полтавській області , Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Управління МВС України в Полтавській області, в якому, з урахуванням подальших уточнень, просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати поизивачу за період з 01.01.2013 р. по 31.03.2015 р. додаткових видів грошового забезпечення, а саме, надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби 100%, надбавки за службу (роботу) в умовах режимних обмежень 15%, надбавки за оперативно-службову діяльність 50%, доплати за службу в нічний час 35%; зобов'язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату за період з 01.01.2013 р. по 31.03.2015 р. додаткових видів грошового забезпечення, а саме, надбавки за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби - 100%, надбавки за службу (роботу) в умовах режимних обмежень 15%, надбавки за оперативно-службову діяльність - 50%, доплати за службу в нічний час 35%; зобов'язати відповідача здійснити позивачу перерахунок вихідної допомоги, з урахуванням вищевказаних додаткових видів грошового забезпечення; додатково зарахувати до вислуги років час навчання позивача протягом 3 років 5 місяців 25 днів у цивільному вищому навчальному закладі Лубенському медичному училищі Міністерства охорони здоров'я України із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, що становить 1 рік 8 місяців 28 днів служби.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 р., яка набрала законної сили, за клопотанням ОСОБА_1 залишено без розгляду його позов в частині додаткового зарахування до вислуги років часу навчання позивача протягом 3 років 5 місяців 25 днів у цивільному вищому навчальному закладі Лубенському медичному училищі Міністерства охорони здоров'я України із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, що становить 1 рік 8 місяців 28 днів служби.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.10.2018 р., яка набрала законної сили, за клопотанням ОСОБА_1 залишено без розгляду його позов в частині встановлення позивачу доплати за службу (роботу) в нічний час в розмірі 35%.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 р. відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 р. та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 р. № 499 (в подальшому Інструкція), Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки позивач має право на додаткові види грошового забезпечення, які йому відповідачем протиправно не нараховані та невиплачені.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що з 14.08.1996 р. позивач проходив службу в органах внутрішніх справ.

На підставі наказу УМВС України в Полтавській області від 31.03.2015 р. № 160 о/с майора міліції ОСОБА_1 (М-092420), старшого слідчого слідчого відділення Лубенського МВ (з обслуговування м. Лубни та Лубенського району) УМВС в Полтавській області звільнено на підставі пункту 64 "б" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (у запас через хворобу).

Згідно грошового атестату № 8, виданого Лубенським МВ (з обслуговування м. Лубни та Лубенського району) УМВС України в Полтавській області, 16.04.2015 р. за № 5495, ОСОБА_1, крім посадового окладу, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років, премії та індексації, мав надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50%, а надбавок за службу (роботу) в умовах режимних обмежень та надбавку за оперативно-службову діяльність не мав. Правильність поданих в атестаті відомостей посвідчена власноручним підписом ОСОБА_1

Станом на теперішній час ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Позивач звернувся до суду із цим позовом, оскільки вважає, що УМВС України в Полтавській області протиправно не нараховано та не виплачено йому надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 100%, надбавку за службу (роботу) в умовах режимних обмежень в розмірі 15% та надбавку за оперативно-службову діяльність в розмірі 50%.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вони необґрунтовані, оскільки відповідач діяв з дотриманням вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про міліцію" (закон чинний на момент виникнення спірних правовідносин), форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом ОСОБА_2 України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету ОСОБА_2 України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 р. № 1294 (в подальшому Постанова № 1294), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Щодо позовних вимог в частині призначення та виплати ОСОБА_1 надбавки за виконання особливо важливих завдань за період з 01.01.2013 р. по 31.03.2015 р. суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Абзацом 3 пункту 5 Постанови № 1294 передбачено право керівників державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання установлювати надбавку за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу - у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, а тим, що безпосередньо розробляють, проводять експертизу проектів нормативно-правових актів, які передбачено положеннями про відповідні структурні підрозділи, військовослужбовцям органів (підрозділів) Державної прикордонної служби, Морської охорони, що безпосередньо забезпечують охорону ділянок кордону, здійснюють прикордонний контроль і пропуск через кордон, військовослужбовцям Служби безпеки, які безпосередньо здійснюють заходи, пов'язані з виконанням завдань державної безпеки, військовослужбовцям розвідувальних органів, які безпосередньо виконують функції з добування інформації, забезпечують та беруть участь у спеціальних заходах, спрямованих на підтримку національних інтересів, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу за виконання спеціальних завдань, пов'язаних з антитерористичною діяльністю, особам начальницького складу слідчих підрозділів органів внутрішніх справ, військовослужбовцям Служби безпеки за службу на посадах слідчих, особам рядового і начальницького складу підрозділів міліції громадської безпеки за службу на посадах старших дільничних, дільничних і помічників дільничних інспекторів міліції та підрозділів з керівництва дільничними інспекторами міліції, військовослужбовцям Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, які безпосередньо забезпечують функціонування та безпеку державної системи урядового зв'язку, Національної системи конфіденційного зв'язку, державний контроль за станом криптографічного та технічного захисту державних інформаційних ресурсів та інформації, вимога щодо захисту якої встановлена законом, - у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років. Порядок та умови виплати такої надбавки визначаються залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних завдань. У разі несвоєчасного або низькоякісного виконання завдань надбавка скасовується або розмір її зменшується.

Аналіз вищезазначеної норми вказує, що Постанова № 1294 визначала максимальний розмір надбавки за виконання особливо важливих завдань, а також передбачала, що встановлення такої надбавки, а також її розміру, складало виключне право, а не обов'язок керівника державного органу.

Судовим розглядом встановлено, що наказом начальника УМВС України в Полтавській області від 11.11.2010 р. № 318 о/с капітана міліції ОСОБА_1 призначено на посаду старшого слідчого СВ Лубенського МВ (з обслуговування м. Лубни та Лубенського району) УМВС України в Полтавській області, встановивши відповідно до наказу МВС України від 31 грудня 2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» посадовий оклад 850 грн. та надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50%.

Також судовим розглядом встановлено, що вищезазначений наказ позивачем не оскаржувався та на теперішній час чинний.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не порушено вимоги Постанови № 1294, оскільки встановлення розміру надбавки за виконання особливо важливих завдань в межах асигнувань є правом, а не обов'язком начальника УМВС України в Полтавській області.

Щодо позовних вимог в частині непризначення, ненарахування та невиплати позивачу надбавки за оперативно-службову діяльність за період з 01.01.2013 р. по 31.03.2015 р. суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до абз. 7 п. 5 Постанови № 1294, право керівників державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання установлювати надбавку військовослужбовцям підрозділів Служби безпеки, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних органів, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, які провадять оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службову діяльність - в розмірі до 50 відсотків посадового окладу.

Особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, які провадять оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службову діяльність, установлюється надбавка в розмірі до 50 відсотків посадового окладу. Розмір надбавок установлюється індивідуально особам середнього, старшого і вищого начальницького складу керівниками органів, підрозділів, закладів та установ органів внутрішніх справ на підставі мотивованого подання керівника структурних підрозділів та оголошується наказом. У разі несвоєчасного або неналежного виконання завдань, зниження результатів оперативно-службової діяльності розмір установлених раніше надбавок за поданням керівництва органу може бути зменшено або взагалі скасовано, про що оголошується наказом. Виплата цієї надбавки проводиться з дня, указаного в наказі про особовий склад, але не раніше дня призначення на відповідну посаду або дня вступу в тимчасове виконання посадових обов'язків (п. 2.6 Інструкції).

Тобто, встановлення особі надбавки за оперативно-службову діяльність у певному розмірі, з урахуванням індивідуальних даних про особу, яка здійснює таку діяльність, є правом керівника органу внутрішніх справ.

Судовим розглядом встановлено, що в період з 01.01.2013 р. по 31.03.2015 р. накази про встановлення позивачу надбавки за оперативно-службову діяльність керівником ОВС не виносилися, у звязку з чим відсутні підстави для встановлення позивачу такої надбавки. Крім того, встановлення такого виду забезпечення є правом начальника УМВС України в Полтавській області, а не його обов'язком.

Щодо позовних вимог в частині непризначення, ненарахування та невиплати позивачу надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з 01.01.2013 р. по 31.03.2015 р. суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про Державну таємницю", у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом ОСОБА_2 України.

Підпунктом 8 пункту 6 Постанови № 1294 передбачено виплату надбавки за виконання функцій державного експерта з питань таємниць та надбавку за службу в умовах режимних обмежень військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу - у розмірах та порядку, визначених законодавством.

Пунктом 2.9.4 та 2.9.5 Інструкції передбачено, що надбавка за службу в умовах режимних обмежень установлюється особам рядового і начальницького складу за займаною посадою наказом про особовий склад на підставі мотивованих рапортів керівників структурних підрозділів, погоджених з режимно-секретним підрозділом. У рапорті зазначаються: дата оформлення допуску особи рядового чи начальницького складу до державної таємниці, форма допуску, ступінь секретності відомостей, що становлять державну таємницю, з якими за функціональними обов'язками за посадою постійно працює особа рядового чи начальницького складу, номер номенклатури посад, що підлягають оформленню на допуск до державної таємниці.

Таким чином, надбавка за службу в умовах режимних обмежень встановлюється наказом особі рядового чи начальницького складу, яка постійно (систематично) працює з таємними документами, на підставі рапорту про встановлення надбавки, який попередньо погоджується з режимно-секретним відділом, без яких наявність доступу до державної таємниці не може бути безумовною підставою для встановлення такої надбавки.

Судовим розглядом встановлено, що наказом Управління МВС України в Полтавській області № 307 о/с дск від 25.06.2013 р. ОСОБА_1 з 18.05.2013 р. надано доступ до інформації зі ступенями секретності "цілком таємно" та "таємно".

Наказом Управління МВС України в Полтавській області № 109 о/с дск від 01.04.2014 р. ОСОБА_1 надано доступ до інформації зі ступенем секретності "таємно".

Наказом Управління МВС України в Полтавській області № 168 о/с дск від 03.04.2015 р. ОСОБА_1 з 31.03.2015 р. припинено доступ до інформації зі ступенем секретності "таємно".

Проте, в період з 01.01.2013 р. по 31.03.2015 р. керівником ОВС не приймалися накази про встановлення позивачу надбавки за службу в умовах режимних обмежень, а позивачем не надано доказів, які підтверджують систематичний характер його роботи з інформацією, що має ступінь секретної, у зв'язку з чим відсутні підстави для отримання ним такої надбавки.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оцінка належності, своєчасності, повноти виконання окремим співробітником ОВС роботи належить до виключної компетенції його керівника, тобто є його дискреційним повноваженнями, та впливає на встановлення/невстановлення, а також розмір окремо взятої надбавки.

Відповідно до приписів Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 р. на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, питання щодо встановлення додаткових видів додаткового грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу ОВС є дискреційними повноваженнями керівника органа ОВС, та за своєю правовою природою виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями суб'єкта владних повноважень), а втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Доводи позивача, що судом першої інстанції порушено його процесуальні права та обов'язки, так як прийнято до розгляду відзив відповідача, який подано до суду після встановленого судом строку для його подання, а співвідповідач правом на надання відзиву не скористався, що повиннно було бути кваліфіковано судом першої інстанції, як визнання позову, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо інших доводів апелянта, суд зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Крім того, відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_2 Європи щодо якості судових рішень визначено, що обовязок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обовязку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем правомірно встановлена та виплачувалась надбавка за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% та відсутні підстави для встановлення, нарахування та виплати позивачу надбавки за службу в умовах режимних обмежень і за оперативно-службову діяльність.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 9, 243, 271, 283, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 по справі № 816/1855/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5