Справа № 358/259/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 358/259/17 Головуючий у 1 інстанції: Кіхтенко С.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Файдюка В.В. Чаку Є.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції України в Київській області на постанову Богуславського районного суду Київської області від 02 листопада 2018 року у справі за адміністративним ОСОБА_5 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції України в Київській області, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Київській області та Міністерства внутрішніх справ України у призначенні та виплаті ОСОБА_5 одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням йому інвалідності другої групи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року

- зобов'язати Гололовне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та позачергово виплати йому одноразову грошову допомогу як інваліду другої групи відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 року у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме станом на 08.09.2016 року в загальній сумі 290000 гривень..

Постановою Богуславського районного суду Київської області від 02 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними рішення Головного управління Національної поліції в Київській області оформлене листом № 29/ш-744 від 03.11.2016 року про відмову здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_5 в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв'язку з встановленням йому інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Київській області скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_5 та прийняти рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_5 у зв'язку з встановленням йому інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленому законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. В решті позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Національної поліції України в Київській області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що виплата одноразової грошової допомоги поліцейським здійснюється, відповідно до ст. 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію» та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

28 лютого 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 з 04.02.2003 р. по 06.11.2015 р. перебував на службі в органах внутрішніх справ України.

Згідно з записами трудової книжки, 07.11.2015 р. ОСОБА_5 прийнято на службу до Головного управління Національної поліції в Київській області.

19.01.2016 р. позивач звільнений зі служби в органах Національної поліції України.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 14.01.2016 р. № 7/Зв, військово-лікарська комісія ДУ «ТМО МВС України по Київській області» здійснила медичний огляд позивача, за результатами обстеження надала висновок про захворювання позивача, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ України.

Наказом ГУ Нацполіції в Київській області від 18.01.2016 р. № 8 о/с майора поліції ОСОБА_5, заступника начальника відділу - начальника слідчого відділу Рокитнянського відділу поліції, відповідно до Закону України «Про національну поліцію», звільнено зі служби в поліції, згідно з п. 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону.

На підставі довідки до акта огляду від 15.02.2016 р. серія АВ № 0214376, медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено третю групу інвалідності. Причиною інвалідності є захворювання, що пов'язане з проходженням служби в в органах внутрішніх справ України.

Згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності від 15.02.2016 р. серія АГ № 0006946, ступінь втрати позивачем професійної працездатності складає 60 відсотків.

В подальшому, ОСОБА_5 повторно пройшов обстеження, згідно з висновком медико-соціальної експертної комісії, позивачу встановлено другу групу інвалідності (довідка до акта огляду від 08.09.2016 серії АВ № 0527386). Причиною інвалідності є захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ України, рівень втрати професійної працездатності позивача становить 70 %, причина втрати працездатності - захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

У подальшому, 03.10.2016 року позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України і Головного управління Національної поліції в Київській області із заявами про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги, однак Головне управління Національної поліції в Київській області листом № 29/ш-744 від 03.11.2016 року відмовило позивачу у виплаті цієї допомоги, оскільки, на думку відповідача, для її виплати немає правових підстав.

28.11.2016 року позивачем на адреси Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України і Головного управління Національної поліції в Київській області були направлені скарги однакового змісту, в яких він просив належним чином розглянути його заяви від 03.10.2016 року, а також призначити і виплатити одноразову грошову допомогу, у зв'язку з встановленням йому другої групи інвалідності, однак, позивачу відмовлено у виплаті цієї допомоги.

Позивач, вважаючи такі дії, що виразилися у непризначенні та невиплаті одноразової грошової допомоги, протиправними, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію», Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

07 листопада 2015 року набрав чиності Закон України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII) та Порядком № 850.

Відповідно до статті 23 Закону № 565-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вимог статті 23 Закону № 565-XII, постановою № 850 затверджено Порядок № 850.

В силу пункту 3 Порядку № 850, грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 2 Порядку № 850).

Згідно пунктом 5 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII (набрав чинності 07 листопада 2015 року), визнано таким, що втратив чинність Закон № 565-XII.

Разом з тим, за змістом пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII, право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

Відповідно до частини другої статті 97 Закону № 580-VIII, порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті чи втрати працездатності поліцейського встановлюється МВС.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону № 580-VIII, наказом МВС від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок № 4, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Наказом МВС від 12 вересня 2016 року № 916, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 1277/29409 від 22 вересня 2016 року, пункт 5 Розділу 1 Порядку № 4 доповнено підпунктом 4, яким передбачено призначення поліцейському одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності, яка виникла внаслідок отриманого поліцейським захворювання або поранення (контузії, травми, каліцтва) під час проходження служби в органах внутрішніх справ.

Пунктом 1 Розділу ІІ Порядку № 4 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (пункт 3 Розділу ІІІ Порядку №4).

За змістом підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 99 Закону № 580-VIII, поліцейським, яким внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції встановлено II групу інвалідності розмір одноразової грошової допомоги складає 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 554/155/17.

З огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням йому інвалідності, по причині захворювання, яке пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ України, а тому погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність відмови Головного управління Національної поліції в Київській області оформленої листом № 29/ш-744 від 03.11.2016 року у здійсненні виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_5

Разом з тим, суд першої інстанції, зобов'язавши Головне управління Національної поліції в Київській області скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_5 та прийняти рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_5, у зв'язку з встановленням йому інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленому законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, дійшов помилкових висновків щодо розміру одноразової грошової допомоги.

Так, аналіз вищенаведених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та встановлені фактичні обставини дають підстави для висновку, що право у позивача на отримання одноразової грошової допомоги виникло у період дії Закону № 580-VIII. У зв'язку з цим, необхідно зауважити, що позивачу підлягає нарахуванню і виплаті одноразова грошова допомога у розмірі, передбаченому Законом № 580-VIII, а не Законом № 565-XII та Порядком № 850.

Отже, суд першої інстації мав врахувати те, що, оскільки останнім місцем служби позивача було Головне управління Національної поліції в Київській області, то на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону України «Про Національну поліцію», у зв'язку з чим, він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку № 4.

Таким чином, оскільки ОСОБА_5 з 08 вересня 2016 року встановлено IІ групу інвалідності в результаті захворювання, пов'язаного з проходженням служби в ОВС, тобто після звільнення позивача з органів Національної поліції та у період коли діяв Закон № 580-VIII, а тому ОСОБА_5 має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, передбаченому статтею 99 Закону № 580-VIII (90 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату).

За таких обставин, при визначенні права позивача на отримання одноразової грошової допомоги норми Закону України «Про міліцію» та прийнятого на його виконання Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції від 21.10.2015р. №850 застосуванню не підлягають.

З огляду на наведені обставини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, на підставі Закону України «Про міліцію», а не Закону України «Про Національну поліцію» у розмірі, передбаченому статтею 99 цього Закону, 90-кратного прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 17.07.2018 р., справа № 357/13170/16-а, в постанові від 27 вересня 2018 року, справа № 712/1165/17.

Крім цього, колегія суддів вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є зобов'язання Головного управління Національної поліції в Київській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_5 одноразову грошову допомогу, у зв'язку з встановленням II групи інвалідності в розмірі, визначеному статтею 99 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (90 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату) в порядку, передбаченому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 р. № 4.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України).

Згідно правової позиції, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги ОСОБА_5, однак, вимоги в частині зобов'язання Головного управління Національної поліції в Київській області скласти висновок та прийняти рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_5, у зв'язку з встановленням йому інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, не вірно задоволено, а тому постанова суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про зобов'язання Головного управління Національної поліції в Київській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_5 одноразову грошову допомогу, у зв'язку з встановленням II групи інвалідності в розмірі, визначеному статтею 99 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (90 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату). В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі частково спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права частково призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню в частині з прийняттям нового рішення в цій частині.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області задовольнити частково.

Постанову Богуславського районного суду Київської області від 02 листопада 2018 року в частині зобов'язання Головного управління Національної поліції в Київській області скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_5 та прийняти рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_5, у зв'язку з встановленням йому інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленому законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності - скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_5 одноразову грошову допомогу, у зв'язку з встановленням II групи інвалідності в розмірі, визначеному статтею 99 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (90 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату) в порядку, передбаченому Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 р. № 4.

В решті постанову Богуславського районного суду Київської області від 02 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Файдюк В.В. Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлено 01.04.2019 року.