Справа № 420/144/19
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/144/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Одеса

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Куща М.О.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_4 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.06.2018 року № 0-1521,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_4 до Головного управління ДФС в Одеській області, в якій позивач просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.06.2018 року № 0-1521, видане Головним управлінням ДФС в Одеській області, в якому на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, а також підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України визначено ОСОБА_4 суму податкового зобовязання зі сплати Транспортного податку з фізичних осіб за 2018 рік у сумі 25000,00 грн.

Ухвалою суду від 15.01.2019 р. ОСОБА_1 окружним адміністративним судом вказану позовну заяву було залишено без руху.

11.02.2019 року (вх. № 4919/19) на виконання ухвали позивач надав до суду квитанцію від 11.02.2019 року, чим усунув зазначені судом недоліки.

Ухвалою від 15.02.2019 року ОСОБА_1 окружним адміністративним судом відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

05.03.2019 року (вх. № 8027/19) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

27.03.2019 року (вх. № 11101/19) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про залучення додаткових доказів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_4 з 17.11.2015 року на праві приватної власності належить автомобіль AUDI Q7 білого кольору з дизельним двигуном обємом 2967 см.куб. 2015 року випуску д/н НОМЕР_1. Так, в грудні 2018 року позивач отримала податкове повідомлення-рішення від 27.06.2018 року № 0-1521, яким визначено позивачу суму податкового зобовязання зі сплати Транспортного податку з фізичних осіб за 2018 рік у сумі 25000,00 грн. Позивач з зазначеним податковим повідомленням-рішенням не згодна та просить суд визнати його протиправним та скасувати, оскільки вартість автомобіля, належного позивачу є нижчою ніж середньо ринкова вартість автомобілів, з якої починається нарахування податкового зобовязання, таким чином, на думку позивача, відповідач прийняв необґрунтоване рішення.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву (а.с. 72-73), в яких, посилаючись на приписи чинного законодавства України, зазначено, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення має бути розміщена на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформація про автомобілі, які є обєктом оподаткування транспортним податком у 2018 році. Так, під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, відповідачем встановлено, що автомобіль AUDI Q7 з обємом двигуна 2967 см2, 2015 року випуску з дизельним двигуном, входить до переліку легкових автомобілів, з року випуску, яким минуло не більше 5 років (включно) та середньо ринкова вартість, яким становить понад 375 розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 року (звітного) року, який розміщений на офіційному сайті Мінекономрозвитку. Вказаний у переліку автомобіль за своїми характеристиками співпадає з характеристиками автомобіля позивача, а тому, є обєктом оподаткування транспортним податком у 2018 році.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_4 ОСОБА_1 окружному адміністративному суду.

Судом встановлено, що 17.11.2015 року за ОСОБА_4 зареєстровано автомобіль марки AUDI Q7, легковий універсал В, обємом двигуна 2967 см3, тип палива «D», 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ№619566 (а.с. 9-10).

13 квітня 2018 року Головним управлінням ДФС в ОСОБА_1 прийнято податкове повідомлення-рішення №-1532, яким позивачу, згідно пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України, визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб (18011000) за 2018 рік у розмірі 25000 грн., яке позивач вважає неправомірним, що зумовило її звернутись за судовим захистом.

1 січня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року №909-VIII, яким викладено в новій редакції статтю 267 ПК України.

При цьому Законом України від 20.12.2016 року №1791-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» та Законом України від 21.12.2016 року №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні»внесено зміни до статті 267 ПК України, які з 01 січня 2017 року набрали чинності.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (в редакції статті станом на 01.01.2018).

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року установлена мінімальна заробітна плата в розмірі 3723 гривні.

Таким чином, об'єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році були автомобілі, вартість яких становила понад 1 396 125 грн. (375 х 3723 грн.).

У свою чергу, вказана вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абз.2 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України).

Водночас Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі Методика), яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 66 (далі - Методика), відповідно до положень пункту 2 якої (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., №44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403, встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Таким чином, з наведених правових норм вбачається, що у визначенні середньоринкової вартості автомобіля обов'язково враховуються дані марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, а також пробіг транспортного засобу.

Аналогічний правовий висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у даній справі. Так, у вказаному рішенні колегією суддів зазначено, що на коефіцієнт коригування ринкової вартості транспортних засобів згідно додатком 1 та додатком 2 Методики впливає строк експлуатації транспортних засобів та нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів.

Наведене також підтверджується інформацією вказаною у листі Мінекономрозвитку № 3252-08/20315-03 від 06 липня 2016 року, де останнім було роз'яснено Головному управлінню ДФС, що через відсутність даних про фактичний пробіг автомобіля позивача, Мінекономрозвитку не має можливості надати конкретну інформацію щодо його сереньоринкової вартості.

Так, цією Методикою передбачено, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (далі Мінекономрозвитку) забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального.

У разі відсутності на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки об'єкта оподаткування транспортним податком, Мінекономрозвитку за зверненням ДФС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті (пункт 13 Методики).

Аналіз наведених положень ПК України, Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить, що для визнання автомобіля об'єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги береться, зокрема середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами з урахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу та встановлюється, виключно Мінекономрозвитку та не підлягає перегляду чи коригуванню іншими суб'єктами владних повноважень чи власниками транспортних засобів, тобто, розрахунок середньоринкової вартості транспортного засобу здійснюється саме Мінекономрозвитку та безпосередньо впливає на визначення об'єкту оподаткування транспортним податком.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.02.2019 у справі № 826/14044/16, а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, на початку 2018 року, Головне управління ДФС в Одеській області отримано інформацію стосовно Переліку легкових автомобілів, з року випуску, яких минуло не більше 5 років (включно), середньо ринкова вартість яких становить більше 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом а 1 січня 2018 року (зітного) року, в якому зазначено легковий автомобіль AUDI Q7, 2015 року випуску, з дизельним двигуном обємом 2967 см3, який відповідно до чинного законодавства є обєктом оподаткування (а.с. 84).

Отже, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана податковим органом офіційна інформація від Мінекономрозвитку, яку за обставин справи відповідачем отримано та використано при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд, враховуючи наведені обставини, дослідивши наявні у справі письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позивачем не спростовано доводів відповідача. Водночас відповідачем надано достатньо доказів правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 2 ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що оскаржувані ДП «Автотрейдінг-Одеса» податкові повідомлення-рішення прийняті Головним управлінням ДФС в Одеській області відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, прийняті Головним управлінням ДФС в Одеській області в межах компетенції та у спосіб, що передбачені законодавством, що регулює спірні правовідносини та обґрунтовано. Представник відповідача довів суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства, необґрунтованість позовних вимог позивача.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, суд дійшов висновку, що у задоволені позову ОСОБА_4 необхідно відмовити повністю.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову повністю, судові витрати сплачені позивачем не стягується за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС в Одеській області.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 (місце проживання: 67800, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Таїрове, с. Лиманка, вул. Отрадна, буд. 1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) до Головного управління ДФС в Одеській області (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.06.2018 року № 0-1521 - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 29.03.2019 р.

Суддя О.М. Тарасишина

.