Справа № 320/6385/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6385/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясопереробне підприємство «Агроторговий Дім» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

В С Т А Н О В И В:

Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошову суму в рахунок адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 33599,71 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року позовну заяву Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів повернуто позивачу на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги. На думку апелянта, ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви, тому підстави для її повернення відсутні. Також апелянт наголошує, що для позивача строк звернення до суду для захисту державних інтересів та інтересів осіб з інвалідністю не обмежений будь-яким строком.

У відповідності до п.3 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «М'ясопереробне підприємство «Агроторговий Дім» про стягнення з відповідача на користь позивача грошової суму в рахунок адміністративно-господарських санкцій та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 33599,71 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Вищевказана ухвала обґрунтована тим, що підставою для звернення до суду з позовом є те, що відповідач не виконав вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», зокрема, за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте нею, відповідач до 15.04.2018 включно повинен був самостійно сплатити, але не сплатив, адміністративно-господарські санкції. Отже, строк для звернення до суду з даним позовом сплинув 16.07.2018, в той час, як позивач звернувся до суду лише 29.11.2018.

Також суд зауважив, що у позовній заяві позивач стверджує про те, що сума адміністративно-господарських санкцій та пені, яка підлягає сплаті відповідачем, становить 39 987,56 грн, однак у прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції та пеню у сумі 33599,71 грн, тому позивачу слід уточнити ціну позову.

Крім того, до позовної заяви додано платіжне доручення про сплату судового збору від 23.08.2018 № 138 у сумі 1 762,00 грн, проте, платіжне доручення з такими ж реквізитами додано до позовної заяви у справі № 320/5393/18, що вказує на відсутність доказів сплати судового збору.

Також згідно п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначається, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи.

Крім того, позивачем не зазначено у позовній заяві, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права, свободи, інтереси або обов'язки Київського обласного центру зайнятості, та не подано до суду заяви про залучення вказаного органу до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Суд вказав, що недоліки позовної заяви повинні бути усунені у десятиденний строк з дня вручення позивачу копії даної ухвали шляхом: надання позивачем суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із посиланням на поважні підстави для поновлення такого строку; уточнення позивачем ціни позову; надання позивачем належних доказів сплати судового збору за реквізитами Київського окружного адміністративного суду у розмірі згідно вимог Закону України «Про судовий збір»; надання позивачем пояснень стосовно того, яким чином рішення у даній справі може вплинути на права, свободи, інтереси або обов'язки Київського обласного центру зайнятості та відповідної заяви про залучення вказаного органу до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Позивачем, з метою виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 року було направлено заяву про уточнення позовних вимог із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

На обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду позивач посилається на те, що причиною пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом стала неукомплектованість відділу правової та кадрової роботи у період з 20.11.2017 по 12.06.2018. Виконання обов'язків з правових питань ні на кого не покладалися.

Суд першої інстанції не визнав зазначені позивачем причини пропуску строку поважними, тому ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року позовну заяву Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів повернуто позивачу на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, ч.3 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України за №70 від 31.01.2007 року Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування. Із змісту п.2 даного Порядку видно, що звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду соціального захисту інвалідів, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

У ч.ч.1-3 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості 1 робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст. 18 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Згідно з частиною 4 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

У постанові від 21.02.2011 у справі № 21-9а11 Верховний Суд України дійшов висновку, що за змістом статті 20 Закону «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» адміністративно-господарські санкції за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів сплачуються (нараховуються, застосовуються) підприємствами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною 1 статті 19 цього Закону. Тобто, з 16 квітня відповідного року у контролюючого органу виникає право на стягнення несплачених підприємством самостійно сум санкцій у судовому порядку.

З урахуванням положень Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів», Порядку реєстрації підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю та Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70, Відповідач зобов'язаний був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у строк до 15.04.2018, а тому саме з 16.04.2018 у позивача виникло право на стягнення несплачених самостійно Відповідачем сум санкцій у судовому порядку.

Проте, позивач звернувся до суду лише 29.11.2018 року.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що термін «суб'єкт владних повноважень» у КАС України вживається у значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадової чи службової особи, іншого суб'єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

З викладеного слідує, що на позивача поширюються вимоги встановлені ч. 2 ст. 122 КАС України щодо тримісячного строку звернення до суду, оскільки даний позов ним подано саме як суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України, при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Посилання позивача на те, що у Київському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів у період з 20.11.2017 по 12.06.2018 був повністю неукомплектований відділ правової роботи, а з червня 2018 цей відділ працює у неповному складі, що зумовило подачу до суду лише частини позовів, судом не приймаються.

Поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

У той же час, будь-яких доказів чи переконливих пояснень щодо існування причин, що об'єктивно перешкоджали позивачеві своєчасно реалізувати право на звернення до адміністративного суду позовна заява та заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, не містять.

Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не навів доказів, які б свідчили про існування обставин, що об'єктивно перешкоджали йому звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, тому наявні підстави для повернення позовної заяви.

Колегія суддів наголошує, що представництво інтересів чи ведення позовної роботи працівниками позивача є внутрішньою організаційною роботою відповідного органу, яка не повинна бути пов'язана із процесуальними строками, встановленими чинним законодавством.

Крім того, не беруться до уваги доводи апелянта, що для позивача строк звернення до суду для захисту державних інтересів та інтересів осіб з інвалідністю не обмежений будь-яким строком, оскільки норми КАС України чітко визначаються строки звернення з адміністративним позовом до суду. При цьому, даний нормативно-правовий акт не містить положень про незастосування строків звернення до позивача.

Колегія суддів зауважує, що позивачем пропущено не лише тримісячний строк звернення до адміністративного суду, визначений ч.2 ст.122 КАС України, а і шестимісячний строк, встановлений цією ж статтею.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, адже оскаржувану ухвалу суд першої інстанції постановив з дотриманням норм процесуального права, викладені у скарзі міркування та твердження позивача не спростовують правильності висновків суду.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк