Справа № 200/11412/18-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року справа №200/11412/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченка І.В., Шишова О.О., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року (повний текст складено 11 січня 2019 року в м. Слов'янськ) у справі № 200/11412/18-а (суддя І інстанції - Череповський Є.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, викладеного в листі № 01-14/6434 від 10.08.2018 року, зобов'язання призначити та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання з 01.08.2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

26 жовтня 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (далі - Відповідач ), в якому просила суд: - визнати протиправним та скасувати рішення Відповідача про відмову в призначенні та виплаті щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, викладене в листі № 01-14/6434 від 10.08.2018 року; - зобов'язати Відповідача призначити та виплатити Позивачу допомогу внутрішньо переміщеної особи для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 10.08.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа з м. Харцизьк Донецької області. З серпня 2016 року по грудень 2016 року Відповідачем призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг Позивачу та її сину. З грудня 2016 року адресну допомогу Позивачу було припинено у зв'язку з тим, що вона не працевлаштулася.

02.07.2018 року вона працевлаштувалася на посаді бухгалтера у ФОП ОСОБА_2

У зв'язку з працевлаштуванням 10.07.2018 року вона звернулася до Відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги, де вказала, що працевлаштувалася. Однак Відповідачем відмовлено у призначенні їй щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року у справі № 200/11412/18-а позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо не призначення ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до її заяви від 10.08.2018 року. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну грошову допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 10.08.2018 року. В решті позовних вимог - відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, просив оскаржене рішення суду скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно п. 3 Порядку № 505 особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1.

Відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, є органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

26 серпня 2016 року позивачу було видано довідку № 1426/74548 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, якою засвідчено факт переміщення з тимчасової окупованої території до м.Краматорськ Донецької обл.

Відповідачем 09.11.2016 було призначено позивачу щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, яку згодом припинено на підставі п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505, що підтверджується сторонами.

02.07.2018 року позивач працевлаштувалася на посаді бухгалтера у ФОП ОСОБА_2

У зв'язку з працевлаштуванням 10.08.2018 позивач звернулася до Відповідача із заявою про призначення адресної допомоги, в якій вказала про працевлаштування.

Однак згідно вказаної заяви позивача не включено до розрахунку щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505.

22 серпня 2018 року за № 01-14/6434 відповідачем надано відповідь, в якій міститься посилання на п. 3 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ст. 4 цього Закону, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначає "Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (надалі за текстом - Порядок №505).

Відповідно до пункту 2 Порядку №505 було передбачено, що грошова допомога надається громадянам України, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Разом з цим, з огляду на інші положення пункту 2, така допомога могла бути призначена і на кожний наступний шестимісячний строк, у випадку подання представником сім'ї до уповноваженого органу заяви, в якій повідомляється про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'явлення довідки всіх членів сім'ї про взяття їх на облік як осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Відповідно до п. 3 Порядку № 505, особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

При цьому, аналізуючи вказану норму, суд дійшов висновку про те, що пункт 3 Порядку № 505 не передбачає абсолютну заборону на призначення щомісячної адресної допомоги тим особам, яким вона була припинена відповідно до пункту 7 вказаного Порядку, а містить чітке і однозначне правило щодо не призначення допомоги саме на наступний строк, під яким слід розуміти один шестимісячний строк (оскільки тільки на такий строк допомога і призначається), що йде за тим, у якому виплату допомоги було припинено особі на підставі пункту 7 Порядку №505. Тому вищезазначеним Порядком не заборонено звертатись Позивачу з заявою про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, після того, як вона вже отримувала її та підстав для відмови у призначенні такоє допомоги немає, оскільки чинним законодавством не встановлено чіткої заборони на призначення такої допомоги особі в подальшому.

Оскільки позивачу припинено виплату адресної допомоги в грудні 2016 року, позивач працевлаштувалася 02 липня 2018 року, а з заявою саме про призначення адресної допомоги звернулася до відповідача 10.08.2018 року, тобто після спливу шестимісячного строку, тому заборона, встановлена пунктом 3 Порядку №505 у даному випадку не може бути застосована.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем неправомірно не включено позивача до розрахунку адресної грошової допомоги, чим порушено права позивача на соціальний захист, гарантований Конституцією України.

Щодо вимоги позивача визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, викладене в листі № 01-14/6434 від 22.08.2018 року, судом першої інстанції зазначено наступне.

Приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд заяви про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг повинно прийматися у формі рішення (протоколу). Чинне законодавство не наділяє суб'єкта владних повноважень приймати нормативні та інші акти у формі листів, в іншому випадку такі дії кваліфікуються як протиправна бездіяльність щодо неприйняття рішення про призначення (перерахунок) пенсії чи про відмову.

Листом Відповідача № 01-14/6434 від 22.08.2018 року лише роз'яснено позивачу про причини не призначення їй щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим в цій частині позову також необхідно відмовити.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог в цій частині та визнати протиправною бездіяльність управління соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області щодо не призначення позивачу щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 10.08.2018 року.

Також позивач просив зобов`язати відповідача призначити та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам. Проте вимога стосовно виплати є похідною від призначення, тобто зобов`язати виплатити можливо лише нараховані кошти.

Відтак, суд визнав цю вимогу передчасною. В зв`язку з чим, належним та достатнім способом захисту прав позивача, з урахуванням приписів статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов висновку про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити позивачу щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до заяви від 10.08.2018 року.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року у справі № 200/11412/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року у справі № 200/11412/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов