Справа № 805/1770/17-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2019 року

Київ

справа №805/1770/17-а

адміністративне провадження №К/9901/39981/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду у складі головуючого судді Голубової Л.Б. від 30.05.2017 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Гайдара А.В., суддів: Василенко Л.А., Компанієць І.Д. від 11.07.2017 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський гідро-механічний завод» до Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування наказу та визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Новгородський гідро-механічний завод» (далі - позивач/Товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач/Інспекція), в якому просило скасувати наказ Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 14.09.2016 №413 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» своєчасності сплати податку на додану вартість ТОВ «Новгородський гідро-міханічний завод». Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 24.10.2016 №000119100, №000120100.

Обґрунтовуючи позовну заяву, зазначало про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття наказу про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки, оскільки Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII встановлено мораторій на проведення перевірок контролюючими органами в 2015 та 2016 роках.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30.05.2017, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017, позов задоволено.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили із відсутності у контролюючого органу підстав для призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача в період дії мораторію на проведення перевірок, що в свою чергу, призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У касаційній скарзі Інспекція вказує на те, що перевірка проведена на підставі наказу, який був вручений керівнику Товариства, а податкові повідомлення-рішення прийнято відповідно до пункту 57.1 статті 57 та пункту 126.1 статті 126 ПК України у зв'язку із несплатою позивачем самостійно узгодженої суми грошового зобов'язання, отже підстави для їх скасування відсутні.

Обґрунтовуючи заперечення на касаційну скаргу, позивач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити її без задоволення, а судові рішення без змін. При цьому посилається на правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо протиправності призначення перевірки, оскільки у відповідача не було підстав для прийняття оскаржуваного наказу, а тому і правові наслідки у вигляді податкових повідомлень-рішень відсутні.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.10.2017 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Новгородський гідро-механічний завод» перебувало на податковому обліку в Артемівській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області (правонаступник - Бахмутська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області).

Відповідачем прийнято наказ від 14.09.2016 №13 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Новгородський гідро-міханічний завод» з питань несвоєчасної сплати узгоджених сум грошових зобов'язань, зокрема з податку на додану вартість. Правовою підставою наказу вказано підпункт 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункт 75.1 статті 75, підпункт 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, стаття 79 Податкового кодексу України.

За результатами проведеної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Новгородський гідро-міханічний завод» з питань своєчасності сплати податків, зборів, обов'язкових платежів до бюджету відповідачем складено акт від 07.10.2016 №196/12/22029607, яким встановлено порушення позивачем пункту 57.1 статті 57, пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України (порушено строки сплати узгоджених податкових зобов'язань по уточнюючих деклараціях з ПДВ за березень, квітень, липень та вересень 2015 року).

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рiшення від 24.10.2016: - №000119100, яким позивача за затримку від 1 до 4 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 26891,90 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10% в сумі 2689,19 грн.; - №000120100, яким позивача за затримку від 37 до 98 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 188116,15 грн. зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 37623,23 грн.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абзацом першим пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час призначення перевірки) передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

В силу підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Статтею 78 Податкового кодексу України передбачено порядок проведення документальних позапланових перевірок.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, документальна позапланова перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення; у свою чергу можливість для прийняття наказу про проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України виникає за наявності таких умов: виявлення фактів, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; ненадання платником пояснень та їх документального підтвердження на запит контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства.

Пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 28.12.2014 №71-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

- з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

- з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Отже, законодавством запроваджено мораторій на проведення органами Державної фіскальної служби України перевірок у 2015-2016 роках на підприємствах з обсягом доходів менше 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік. Жодного посилання на те, що заборона, встановлена пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 28.12.2014 №71-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», не розповсюджується на проведення документальних невиїзних перевірок вказаний закон не містить.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно із декларацією позивача за 2015 рік його дохід від будь-якої діяльності складає 8256440,00 грн., тобто обсяг доходів позивача становить менше 20 мільйонів грн. Даний факт підтверджується також фінансовим звітом за 2015 рік.

При цьому посилань щодо здійснення перевірки позивача за його заявкою чи як такого, що здійснює операції з підакцизними товарами, чи з дозволу Кабінету Міністрів, за рішенням суду, чи згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України оскаржуваний наказ не містить. Також і не зазначено в ньому про перевірку Товариства як суб'єкта господарювання, що ввозить на митну територію України та/або виробляє та/або реалізує підакцизні товари або про здійснення перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

З огляду на викладене, а також поширення вказаної норми закону на будь-які перевірки, за виключенням винятків, наведених вище, недотримання контролюючим органом положень, якими встановлюється процедура отримання дозволу на перевірку у період заборони на її проведення, суди дійшли правильного висновку про протиправність оскаржуваного наказу.

При цьому в доводах касаційної скарги відповідач посилається лише на правомірність нарахування штрафних санкцій позивачу, жодним чином не спростувавши неправильність висновків судів першої та апеляційної інстанції в частині застосування до спірних правовідносин Закону України від 28.12.2014 №71-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» щодо мораторію на проведення перевірки.

В свою чергу, невиконання вимог Податкового кодексу України щодо призначення та проведення невиїзної перевірки призводить до визнання її незаконною та відсутності правових наслідків такої й таке правозастосування відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному ним у постанові від 27.01.2015 у справі №21-425а14.

Враховуючи те, що акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 07.10.2016 №196/12/22029607 не може бути підставою для прийняття податковим органом рішень щодо застосування штрафних санкцій до позивача за порушення граничного строку сплати сум грошових зобов'язань, тому Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про протиправність спірних податкових повідомлень-рішень та їх скасування.

За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30.05.2017 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 у справі №805/1770/17-а - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко,

Судді Верховного Суду