Справа № 520/10945/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 р.Справа № 520/10945/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., м. Харків, повний текст складено 10.12.18 року по справі № 520/10945/18

за позовом ОСОБА_1

до Головне управління ДФС у Харківській області

про стягнення грошової компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію у розмірі утриманої з нього суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 30 712,00 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19.09.2018 року по день винесення судового рішення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1. Розяснено позивачу, що для захисту своїх прав та законних інтересів він має право звернутись до відповідного суду загальної юрисдикції, в порядку цивільного судочинства. Розяснено позивачу, що відповідно до ч. 5 ст. 170 КАС України повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає ухвалу такою, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що звернувся із позовом про стягнення грошової компенсації та стягнення середнього заробітку на час затримки розрахунку при звільненні. Відповідачем у даній справі є орган державної влади в особі Головного управління ДФС у Харківській області. Посилається на практику розгляду Верховного Суду в рамках адміністративного судочинства з аналогічних правових відносин, а саме: постанову від 10.07.2018 року по справі № 806/2109/17. Таким чином, на думку апелянта спір щодо стягнення грошової компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку по даній справі повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу про відмову у відкритті провадження та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Головне управління ДФС у Харківській області надало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вказаний спір має приватно-правовий а не публічний характер і його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів. Вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, ухваленою з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а ухвалу залишити без змін.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір виник щодо стягнення з відповідача грошової компенсації та суми середнього заробітку, та вимоги про стягнення вказаних сум не поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, то цей спір має приватно - правовий, а не публічний характер, а відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів не погоджується з такою позицією суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У свою чергу, пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна із сторін є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

При цьому, в силу п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування;

Аналіз вказаної норми дозволяє дійти висновку, що поняття публічної служби розкривається через перелік різновидів цієї служби.

Таким чином, до спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що відповідно до ст. 19 КАС України підлягають розгляду в адміністративних судах, відносяться такі спори, крім інших, що виникають з відносин державної служби, зокрема з відносин професійної діяльності суддів, прокурорів, відносин військової служби, альтернативної (невійськової) служби, дипломатичної служби, відносин іншої державної служби (насамперед в органах виконавчої влади).

Спеціальним законом, що встановлює принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, є ОСОБА_2 України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 1 Закону № 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» суди повинні враховувати, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративними судами, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Пов'язаними з вимогами про стягнення заробітної плати слід вважати вимоги про відшкодування шкоди, завданої саме невиплатою заробітної плати (грошового утримання).

Суди повинні мати на увазі, що позовна вимога публічних службовців про стягнення заробітної плати (грошового утримання) за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, у тому числі в разі, коли її заявлено окремо від вимоги про поновлення на роботі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується проходження особою публічної служби.

Частина 1 статті 47 Кодексу законів про працю України: власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно вимог статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спір між сторонами виник з підстав того, що позивач працював на посаді старшого слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Харківській області у період з 28.07.2016 року по 19.09.2018 року. Наказом начальника Головного управління ДФС у Харківській області № 669-о від 19.09.2018 року позивача звільнено з займаної посади в запас Збройних Сил України за п. 64 п.п. «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу» № 44 від 15.01.2004 року до грудня 2016 року позивачем отримувалась щомісячно грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення та інших виплат військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового та начальницького складу.

Починаючи з 01.01.2017 року по 19.09.2018 року (день звільнення з займаної посади) ОСОБА_1 не виплачувалась щомісячна грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, тому просить суд стягнути грошову компенсацію у розмірі утриманої з нього суми податку на доходи фізичних осіб та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19.09.2018 року по день винесення судового рішення.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку , що даний спір пов'язаний з проходженням позивачем публічної служби, оскільки заявлені вимоги повязані саме з невиплатою всіх належних позивачу сум , які підлягали виплаті при звільненні , тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з Головного управління ДФС у Харківській області грошової компенсації у розмірі утриманої з нього суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 30 712,00 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 19.09.2018 року по день винесення судового рішення, віднесені до розгляду саме до юрисдикції адміністративного суду.

Наведені обставини в своїй сукупності під час прийняття процесуального рішення залишилися поза увагою суду першої інстанції і, як наслідок, останній дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у адміністративній справі.

Згідно зі ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що помилковість висновків суду першої інстанції та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, колегія суддів вважає, що ухвала про відмову у відкритті провадження у справі підлягає скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2018 року по справі № 520/10945/18 скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 01.04.2019 року