Справа № 160/9273/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2019 року Справа № 160/9273/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Тагол" до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
Позивач не погоджується з рішенням відповідача, вважає його незаконним з тих підстав, що у зазначений в оскаржуваному Рішенні період з 21.03.2018 р. по 15.08.2018 р. позивач своєчасно нараховував та сплачував єдиний внесок.
Недоїмка по сплаті ЄСВ у позивача виникла у період з 01.02.2017 р. по 31.07.2017 р., а не в період з 21.03.2018 р. по 15.08.2018 р., зазначений відповідачем в Рішенні.
Однак єдиний внесок, який позивач сплачував в період з 21.03.2018 р. по 15.08.2018 р. відповідач спрямовував на погашення заборгованості за минулий період.
Крім того 29 серпня 2017 р. ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/7505/17 відносно ТОВ «Тагол» порушено провадження у справі про банкрутство.
Враховуючи той факт, що відносно позивача порушено справу про банкрутство, провадження по якій триває, та дію мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника (позивача), неустойка (штраф, пеня), у тому числі на обов'язкові платежі, серед яких єдиний внесок, не нараховується.
Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику учасників справи.
На адресу суду 02 січня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує проти задоволення вимог позивача, у зв'язку з тим, що згідно ч. 12 ст. 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
За рахунок коштів, які надходили від позивача здійснювалося погашення недоїмки, яка утворилася в попередніх періодах.
Крім того, представник відповідача зазначив, що згідно пункту 5 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, зокрема на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Тагол» - позивач є платником єдиного внеску.
Зазначеним рішенням позивача зобов'язано сплатити на рахунки Дніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області штраф у розмірі 95 673,68 грн. та пеню за період з 21.03.2018 р. по 15.08.2018 р. у розмірі 27 547,85 грн.
Загальний розмір штрафних санкцій застосованих до позивача складає 123 221, 53 грн.
Вирішуючи правомірність прийняття оскаржуваного рішення, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464 (далі - Закон №2464) та Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом МФУ від 20.04.2015 р. №449 ( далі - Інструкція №449).
Частиною 1 ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно - правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону №2464 платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Згідно ч. 10 ст. 9 Закону № 2464 днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.
Згідно ч. 12 ст. 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Відповідно до ч. 13 ст. 25 Закону №2464 нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Відповідно до ч. 15 ст. 25 Закону № 2464 рішення органу доходів і зборів про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом.
Відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону № 2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Відповідно до п. 5 р. 7 Інструкції №449, на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу.
Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.
Відповідно до п. 6.8 Інструкції №449 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Отже, за рахунок коштів, які надходили від позивача, здійснювалося погашення недоїмки, яка утворилася в попередніх періодах.
Що стосується нарахування штрафу та пені в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, суд має зазначити наступне.
Згідно пункту 1 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Згідно пункту 5 статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;
відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
Згідно ч. 12 ст. 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Позивачем самостійно своєчасно нараховувався єдиний соціальний внесок на загальнообов'язкове держане соціальне страхування, але не сплачувався в строк встановлений Законом № 2464.
Платіжними дорученнями підтверджується той факт, що позивачем сплачувалася лише та сума ЄСВ, яка нараховувалася за попередній звітний місяць, однак недоїмка виникла за попередні періоди, тому враховуючи п. 6.8 Інструкції №449 наданими платіжними дорученнями спочатку відбулося погашення недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення, лише потім зараховувались кошти на сплату ЄСВ з 21.03.2018 року.
Призначення платежу в платіжних дорученнях не має значення для контролюючого органу, оскільки перераховані кошти зараховувалися відповідачем на погашення заборгованості позивача за минулий період.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Таким чином, враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.М. Олійник

Рішення не набрало законної сили

18 лютого 2019 року.

Суддя В.М. Олійник

З оригіналом згідно.

Суддя В.М. Олійник