Справа № 0440/5017/18
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5017/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційні скарги Шевченківської районної у місті Дніпрі Ради, ОСОБА_3

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року (головуючий суддя Горбалінського В.В.)

у справі № 0440/5017/18

за позовом ОСОБА_3

до Шевченківської районної у місті Дніпрі Ради,

про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Шевченківської районної у місті Дніпрі Ради, в якому просив:

- стягнути з Шевченківської районної у місті Дніпрі ради на користь ОСОБА_3 вихідну допомогу, передбачену ст. 44 КЗпП України, у розмірі шестимісячного середнього заробітку;

- стягнути з Шевченківської районної у місті Дніпрі ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки у виплаті вихідної допомоги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на дату подання позову позивачу не було виплачено вихідну допомогу, передбачену ст.44 КЗпП України, (у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток) та не було повідомлено про нарахування сум, належних позивачу при звільненні, чим грубо порушено права та соціальні гарантії позивача.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов'язано Шевченківську районну у місті Дніпрі раду виплатити ОСОБА_3 вихідну допомогу, передбачену ст. 44 КЗпП у розмірі шестимісячного середнього заробітку.

В частині стягнення з Шевченківської районної у місті Дніпрі ради на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час затримки у виплаті вихідної допомоги відмовлено. Суд дійшов висновку, що в аспекті спірних правовідносин припинення повноважень посадової особи місцевого самоврядування є підставою для виплати такій особі вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП. Оскільки жодних правових підстав щодо невиплати цих сум у відповідача не було, суд вважає такі дії протиправною бездіяльністю.

Водночас суд відмовив в задоволенні позовної вимоги про стягнення з Шевченківської районної у місті Дніпрі ради на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час затримки у виплаті вихідної допомоги на підставі ст. 117 КЗпП, оскільки вказана норма передбачає стягнення такої суми по день фактичного розрахунку. Так як на момент розгляду справи фактичний розрахунок з позивачем не проведено, суд не може встановити в цій частині бездіяльність відповідача та зобов'язати виплатити середній заробіток за весь час затримки у виплаті вихідної допомоги, а отже, вказана вимога є передчасною.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить змінити рішення суду та адміністративний позов задовольнити в повному обсязі. Позивач вважає, що спір між сторонами фактично не вирішено з огляду на те, що це є трудовим спором і суд виступає в даному випадку як орган, який цей спір розглядає. Судом не визначена сума заробітної плати, що підлягає стягненню на користь позивача. Таким чином, судом ухвалено рішення, яке виконане бути не може. Крім того, наслідком вирішення трудового спору щодо оплати праці не може бути зобов'язання роботодавця це зробити, оскільки працівник звернувся саме до суду за вирішенням такого спору.

Щодо незадоволення судом вимог про стягнення з Шевченківської районної у місті ради середнього заробітку за весь час затримки у виплаті вихідної допомоги на підставі ст. 117 КЗпП, позивач зазначив, що у суду не було жодних підстав для незадоволення таких вимог під час розгляду справи або визнання їх передчасними, оскільки в даному випадку суд і виступає як орган, який є уповноважений на розгляд трудового спору.

Також позивач додатково просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, в задоволенні якої судом першої інстанції відмовлено з огляду на не підтвердження розміру такої допомоги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Шевченківська районна у місті Дніпрі Рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідач зазначає, що виплата вихідної допомоги у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток, на позивача не розповсюджується, оскільки записи трудової книжки позивача не містять відомостей про звільнення останнього на підставі положень п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України.

Представники позивача та відповідача підтримали доводи, викладені в апеляційних скаргах.

Представником позивача подані додаткові письмові пояснення по суті визначених позовних вимог, згідно яким позивач вважає належним способом захисту своїх прав стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги в розмірі 109725,30 грн. відповідно до приведеного розрахунку та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки у виплаті вихідної допомоги в сумі 489412,08 грн. (за період з 23.12.2016 по 26.03.2019). Також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 10000,00 грн. як такі, що підтверджені документально наявними в мета ріалах справи доказами.

Представником відповідача також подані додаткові пояснення, в яких відповідач зазначає, що судом не може бути прийнятий поданий позивачем розрахунок позовних вимог, оскільки такий розрахунок до суду першої інстанції не подавався та, відповідно, не був розглянутий судом першої інстанції, що унеможливлює перевірку судом апеляційної інстанції законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Крім того, враховуючи визначені позивачем в позовній заяві вимоги, надання представником позивача на стадії апеляційного розгляду справи розрахунку позовних вимог є безпідставною процесуальною дією, оскільки сама по собі позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги виключає можливість самостійного здійснення позивачем розрахунку відповідної суми такої виплати. Також стаття 117 КЗпП України передбачає стягнення такої суми по день фактичного розрахунку, а оскільки на момент розгляду справи фактичний розрахунок з повивачем не проведено, суд не можу встановити в цій частині бездіяльність відповідача та зобов'язати виплатити середній заробіток за весь час затримки у виплаті вихідної допомоги. Щодо виплати вихідної допомоги при звільненні відповідач звертає увагу суду на те, що стаття 41 КЗпП України доповнена пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13.05.2014 № 1255-VІІ. Метою прийняття вказаного закону було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без визначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги. Відповідач вважає, що в даному в випадку, оскільки п.5 ч.2 ст.41 КЗпП України не містить конкретизації кола осіб, які є спеціальними суб'єктами за п.5 ст.41 КЗпП України, врахуванню підлягає висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 15.10.2015 у справі № 6-21072св15 правова позиція з питань застосування відповідних правових норм до осіб державних та комунальних закладів. А саме: приймаючи до уваги мету та логіку Закону № 1255-VІІ, розірвання трудового договору з посадовими особами державних та комунальних закладів, що є бюджетними установами (закладами) і у своїй діяльності не керуються законодавством про господарські товариства, за п.5 ст.41 КЗпП України є неможливим. З огляду на викладене відповідач зазначив, що соціальні гарантії, передбачені ст.44 КЗпП України для звільнених у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, на позивача не розповсюджуються.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, рішенням Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради № 5 від 15.12.2015 ОСОБА_3 обраний Головою Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради (на даний час - Шевченківської районної у місті Дніпрі ради) та присвоєно сьомий ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах третьої категорії посад.

Рішенням № 3 від 22 грудня 2016 року, прийнятим на сесії районної ради достроково припинено повноваження голови Шевченківської районної у місті Дніпрі ради ОСОБА_3 з 22 грудня 2016 року.

22.12.2016 до трудової книжки позивача внесено запис «звільнений у зв'язку з достроковим припиненням повноважень, п. 4 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», на підставі прийнятого рішення сесії № 3 від 22.12.2016.

Предметом розгляду даної адміністративної справи є питання правомірності та законності дій відповідача щодо невиплати позивачу вихідної допомоги, яка передбачена ст. 44 КЗпП України (у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток) при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень посадових осіб), з відповідними правовими наслідками (ст.117 КЗпП України).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд, переглядаючи судове рішення у відповідності до вимог ст.308 КАС України, не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР відповідач Шевченківська районна у місті Дніпрі рада є органом місцевого самоврядування.

За правилами ст.45 вказаного Закону № 280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування.

Відповідно до ст.55 Закону № 280/97-ВР голова районної, обласної, районної у місті (у разі її створення) ради обирається відповідною радою шляхом таємного голосування з числа її депутатів на строк повноважень ради.

Голова ради здійснює свої повноваження до припинення ним повноважень депутата ради відповідного скликання, крім випадків, передбачених частинами четвертою та п'ятою цієї статті. Голова ради вважається звільненим з посади з дня припинення ним депутатських повноважень або повноважень голови.

Голова ради працює у раді на постійній основі, не може мати інший представницький мандат, суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах, займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, чи наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації).

У своїй діяльності голова ради є підзвітним раді та може бути звільнений з посади радою шляхом таємного голосування. Питання про звільнення голови ради може бути внесено на розгляд ради на вимогу не менш як третини депутатів від загального складу ради. Звільнення особи з посади голови ради не має наслідком припинення нею повноважень депутата цієї ради (ч.4 ст.55 Закону).

Повноваження голови районної, обласної, районної у місті ради також вважаються достроково припиненими без припинення повноважень депутата ради в разі звернення з особистою заявою до відповідної ради про складення ним повноважень голови ради.

Зазначені повноваження голови районної, обласної, районної у місті ради припиняються, а відповідна особа звільняється з посади голови ради з дня прийняття відповідною радою рішення, яким береться до відома зазначений факт (ч.5 ст.55 Закону).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 є посадовою особою місцевого самоврядування в розумінні ст. 2, 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-ІІІ і його повноваження голови рада припинила у зв'язку із прийнятим рішенням сесії районної ради про дострокове припиненням повноважень та звільнення з посади голови Шевченківської районної у місті Дніпрі ради ОСОБА_3.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-ІІІ посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

За приписами ст.3 Закону № 2493-ІІІ посадами в органах місцевого самоврядування є:

виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах;

виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою;

посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України (ч.1 ст.7 Закону № 2493-ІІІ). .

Відповідно до ст.9 Закону № 2493-ІІІ посадова особа місцевого самоврядування має право, в тому числі, на оплату праці залежно від посади, яку вона займає, рангу, який їй присвоєно, якості, досвіду та стажу роботи; на соціальний і правовий захист.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом (ч. 3 ст. 7 Закону № 2493-ІІІ).

Виходячи з наведених норм, судом першої інстанції вірно зазначено, що посада, на якій перебував позивач (голова районної у місті ради), передбачає обмеження щодо сумісництва і перебування на ній обмежено строком, не лише тим, на який обирається посадова особа та/або орган місцевого самоврядування, але й настанням інших обставин, з якими закон пов'язує припинення повноважень органу місцевого самоврядування та/або посадової особи місцевого самоврядування.

Отже, проходження служби в органах місцевого самоврядування має свої особливості, а засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування є предметом спеціального законодавчого регулювання.

Так, відповідно до ст.10 Закону № 2493-ІІІ прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється на посаду голови та заступників голови районної, районної у місті, обласної ради, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови постійної комісії з питань бюджету обласної, Київської та Севастопольської міських рад шляхом обрання відповідною радою.

Стаття 20 вказаного Закону № 2493-ІІІ визначає підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування.

За правилами ч.1 ст.20 Закону № 2493-ІІІ крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі:

порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону;

порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5цього Закону);

виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов'язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону);

досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Посадові особи місцевого самоврядування, крім посадових осіб, зазначених у частині другій цієї статті, яких притягнуто до відповідальності за корупційні правопорушення, підлягають звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Рішення про припинення служби в органах місцевого самоврядування може бути оскаржено посадовою особою місцевого самоврядування у порядку, визначеному законом.

Отже, до правовідносин, пов'язаних з припиненням служби в органах місцевого самоврядування, застосовуються виключно відповідні загальні положення трудового законодавства.

Стаття 41 ЗКпП України, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, встановлює додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов, при цьому жодних застережень стосовно розповсюдження вимог вказаної статті на посадових осіб місцевого самоврядування ані вказана норма, ані інші правові норми, що регулюють питання проходження служби в органах місцевого самоврядування, не містять, що виключає можливість застосування положень ст.41 КЗпП Укрїни до спірних правовідносин.

При цьому слід також враховувати, що підстави і порядок звільнення голови районної, обласної, районної у місті (у разі її створення) ради, дострокове припинення їх повноважень визначені ст.55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Суд першої інстанції, вірно зазначивши, що до правовідносин, пов'язаних з проходженням служби в органах місцевого самоврядування можуть застосовуватися загальні положення трудового законодавства у частині, що не суперечить спеціальним нормам та/або в тій частині, де ці правовідносини спеціальним законодавством не врегульовано, разом з тим не врахував, що стаття 41 ЗКпП України не є загальною нормою, а містить спеціальні (додаткові) підстави розірвання трудового договору з окремими категоріями працівників за певних умов, що призвело до неправильного висновку про виникнення передбачених ст. 44 КЗпП правових наслідків для позивача у вигляді виплати вихідної допомоги у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Виходячи в вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з Шевченківської районної у місті Дніпрі ради на користь ОСОБА_3 вихідної допомоги, передбаченої ст. 44 КЗпП України, у розмірі шестимісячного середнього заробітку, є безпідставними, задоволенню не підлягають.

Відповідно, за відсутності у відповідача законодавчо встановленого обов'язку виплати позивачеві вихідної допомоги, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з Шевченківської районної у місті Дніпрі ради на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за весь час затримки у виплаті вихідної допомоги.

Стосовно вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 1000000 грн., апеляційний суд зазначає, що за результатами розгляду означеної справи такі витрати відповідно до ч.2 ст.134, ч.1 ст.139 КАС України відшкодуванню не підлягають.

Суд першої інстанції під час розгляду справи не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційну скаргу Шевченківської районної у місті Дніпрі Ради задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року у справі 0440/5017/18 скасувати, прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку та строки, встановлені ст.ст.328,329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко