Справа № 320/6322/18
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

25 березня 2019 року 320/6322/18

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши в м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінської міської радої Київської області, 3-тя особа: ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Ірпінської міської радої Київської області, 3-тя особа: ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування рішень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 зупинено провадження у справі за обґрунтованим клопотанням сторони до 25.03.2019.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.03.2019 поновлено провадження у справі.

Позивач 25.03.2019 подав до суду клопотання в якому просить суд розглядати справу в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відзиві просив розгляд справи здійснювати без його участі.

На підставі ст.ст. 196, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства у зв'язку з наступним.

Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд вважає, що в даному позові існує спір про право. Так, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Ірпінськолї міської ради від 16.10.2018 № 4305-58-VІІ «Про надання дозволу Ірпінській міській раді на розроблення технічної документації щодо поділу земельної ділянки в м. Ірпінь вул. Варшавська 2/1». Позивач в заяві про уточнення позовних вимог стверджує, що оскаржуване рішення ради порушує його права , оскільки воно стосується права користування земельною ділянкою, на якій розміщено житловий будинок та господарські споруди, які належать позивачу на праві приватної власності. Право власності на будинок підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності наявні в матеріалах справи.

Частинами 1, 2 ст. 55 Конституції України передбачено, що рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з &?м;…&?і; питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів &lу;…&?т;". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У пункті 3 ч. 1 ст. 4 КАС України міститься визначення, згідно якого адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил територіальної, інстанційної та предметної підсудності.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак, на переконання суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд зазначає, що згідно позовної заяви та доданих до неї документів спірні правовідносини виникли саме у зв'язку з реалізацією позивача свого права користування земельною ділянкою.

Отже, даний спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3, спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд вважає, що провадження у даній справі підлягає закриттю, оскільки даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Щодо сплаченого позивачем судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1409,60 грн. згідно квитанцій від 26.11.2018 № та від 27.12.2018 №, а тому суд вважає за можливе у зв'язку із закриття провадження у справі повернути йому судовий збір у розмірі 1409,60 грн.

Відповідно до 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Керуючись ст.ст. 139, 143, 238 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради Київської області, третя особа: ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування рішень.

Повернути ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп.

Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі. .

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженнні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лиска І.Г.