Справа № 280/1425/19
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

03 квітня 2019 рокуСправа № 280/1425/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калашник Ю.В., розглянувши заяву арбітражного керуючого Персюка Сергія Володимировича про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом арбітражного керуючого Персюка Сергія Володимировича (АДРЕСА_1) до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний 164) про визнання протиправним та скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01.04.2019 арбітражний керуючий Персюк Сергій Володимирович (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області, в якому просить суд:

визнати протиправними та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 997/5 від 28.03.2019 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого Персюку Сергію Володимировичу»;

зобов'язати Міністерства юстиції України відновити дію свідоцтва №139 від 12.02.2013 про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) шляхом видання наказу про відновлення діяльності арбітражного керуючого Персюка Сергія Володимировича та внесення до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України змін в графі «стан» щодо свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого, змінивши інформацію з «не діє» на «діє».

Разом із позовом позивачем подано заяву про забезпечення адміністративного позову (вх. № 12900), в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України №997/5 від 28.03.2019 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого Персюку Сергію Володимировичу».

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову позивач зазначає, що відповідачем порушений порядок проведення перевірки з огляду на перебування позивача на стаціонарному лікуванні.

Також позивач зауважує, що на цей час він є арбітражним керуючим (ліквідатором) у справі №904/8661/14 про банкрутство ПАТ «Дніпроважпапіргірмаш» та у справі №26/107/09 про банкрутство ДП «Аеропорт Бердянськ». Копії відповідних ухвал про призначення позивача ліквідатором надано до заяви про забезпечення позову.

Оскаржуваним наказом позивача фактично усунено від виконання його обов'язків, що може спричинити порушення прав боржників та кредиторів.

Також наголошує, що оскаржуваним наказом позбавлено права позивача на працю та позбавлено можливості на забезпечення засобів на існування. Звертає увагу, що на утриманні позивача перебувають інші особи. В якості доказів надає копію трудової книжки своєї дружини - Персюк І.В., з якої вбачається, що вона з 14.01.2010 не працює.

Суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», арбітражні керуючі є суб'єктами незалежної професійної діяльності, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства - боржника.

Згідно з ч.1 ст.113 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», державний орган з питань банкрутства приймає рішення про позбавлення права арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та вносить до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України запис про припинення повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Частиною 5 вказаної статті передбачено, що рішення державного органу з питань банкрутства про позбавлення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) може бути оскаржено арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до суду. Оскарження рішення не зупиняє його дію.

Разом з тим, вимога закону щодо чинності рішення державного органу з питань банкрутства про позбавлення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) права на здійснення діяльності не виключає можливості застосування (за наявності підстав) заходів забезпечення позову в разі оскарження такого рішення.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Згідно із частиною 4 ст. 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Таким чином, статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В розумінні наведеної норми закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.

Відповідно до ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Принципами Рекомендації № К (89) 8 стосовно тимчасового судового захисту в адміністративних справах, що прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1998, визначено наступне:

приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта;

заходи тимчасового захисту, про вжиття яких розпорядився правоможний суд, можуть мати форму повного або часткового призупинення виконання адміністративного акта, повного або часткового відновлення ситуації, яка існувала на момент прийняття цього адміністративного акта або після його прийняття, а також покладення судом, згідно з його повноваженнями, відповідного обов'язку на адміністративний орган влади;

заходи тимчасового захисту жодним чином не можуть наперед визначати рішення, що його має прийняти суд у певній справі проти адміністративного акта;

провадження в суді має здійснюватися без зволікання.

Отже, тимчасовий судовий захист є гарантією і заходом «очікування». Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов'язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням адміністративного акту.

Адміністративний акт, як правило, підлягає негайному виконанню, і тому будь-яке клопотання стосовно відстрочення його виконання, обмеження або зміни його дії щодо особи має бути розглянуто в невідкладному порядку.

Судом встановлено, що позивач як арбітражний керуючий (ліквідатор) виконує обов'язки у справах про банкрутство №904/8661/14 та №26/107/09.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням або не застосуванням відповідних заходів.

Також суд має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Тобто, в силу Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» наказ Міністерства юстиції України № 997/5 від 28.03.2019 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого Персюку Сергію Володимировичу» може призвести до позбавлення позивача права здійснювати повноваження арбітражним керуючим у справах про банкрутство.

Дія спірного наказу про припинення діяльності арбітражного керуючого, може бути підставою для заміни ліквідатора (арбітражного керуючого, керуючого санацією) під час вирішення відповідних клопотань кредиторів у справі про банкрутство, що в свою чергу унеможливлює відновлення таких прав позивача, на здійснення діяльності в межах тих ліквідаційних процедур та справ про банкрутство, в яких він приймає участь.

Суд вважає, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди її правам та інтересам, оскільки до судового вирішення правомірності анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого позивачу, оскаржуваний наказ позбавляє позивача права на участь позивача у справах про банкрутство як арбітражного керуючого та може призвести до позбавлення будь-яких засобів для існування. Суд також приймає до уваги той факт, що на утримання позивача знаходиться його дружина, яка не працевлаштована.

Ураховуючи зазначене, заява позивача про забезпечення адміністративного позову в обраний ним спосіб є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно ч.1 ст.154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Керуючись ст. ст. 150, 151,154 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву арбітражного керуючого Персюка Сергія Володимировича про забезпечення позову, - задовольнити.

Зупинити дію наказу Міністерства юстиції України №997/5 від 28.03.2019 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого Персюку Сергію Володимировичу».

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію даної ухвали направити учасникам справи.

Роз'яснити учасникам справи, що у відповідності до ч. 6 ст.157 КАС України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Ухвалу складено та підписано 03.04.2019.

Суддя Ю.В.Калашник