Справа № 818/2389/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 р. Справа № 818/2389/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання", Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року, суддя С.В. Воловик, повний текст складено 12.11.2018 року по справі № 818/2389/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання"

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" (далі - позивач, ТОВ "СМНВО") звернулось до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просило:

- визнати протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби по нарахуванню в інтегрованій картці позивача з податку на прибуток пені у загальному розмірі 3 529 757, 25 грн. на суму погашеного у 2017 році податкового боргу;

- зобов'язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби відкоригувати дані інтегрованої картки позивача з податку на прибуток шляхом скасування пені в сумі 3 529 757, 25 грн., нарахованої на суму погашеного у 2017 році податкового боргу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року задоволено позов.

Визнано протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби по нарахуванню в інтегрованій картці Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" з податку на прибуток пені у загальному розмірі 3 529 757, 25 грн. на суму погашеного у 2017 році податкового боргу.

Зобов'язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби відкоригувати дані інтегрованої картки Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" з податку на прибуток шляхом скасування пені в сумі 3 529 757, 25 грн., нарахованої на суму погашеного у 2017 році податкового боргу.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г, код 39440996) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, код 34013028) судові витрати на оплату судового збору в сумі 3 524, 00 (три тисячі п'ятсот двадцять чотири) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000, 00 (п'ять тисяч) грн. 00 коп.

Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог зазначив про не врахування судом першої інстанції, що позивачем невірно визначено період; судом застосована ст. 129 Податкового кодексу України в редакції, чинній на дату сплати боргу, а не на дату виникнення грошового зобов'язання; судом не надано належної оцінки роз'ясненням ДФС від 24.01.2018 року № 2117/7/99-99-07-02-01-17.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

ТОВ "СМНВО" також подало апеляційну скаргу на судове рішення від 01.11.2018 року, в якій просило скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. В обґрунтування посилається на те, що суд, зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, дійшов помилкового висновку про те, що розмір винагороди адвоката, заявлений до відшкодування у даній справі, є неспіврозмірним.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу товариства, в якому просив відмовити в її задоволенні.

В судовому засіданні представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, проти вимог апеляційної скарги відповідача заперечував.

Представник відповідача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

З урахуванням ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 24.02.2015 року ТОВ "СМНВО" подана податкова декларація з податку на прибуток підприємств за 2014 рік, у складі якої здійснений розрахунок авансових внесків з податку на прибуток, які підлягали сплаті у наступному дванадцятимісячному періоді, тобто у березні - грудні 2015 року та січні - лютому 2016 року. Сума таких авансових внесків склала по 3 757 375, 00 грн. щомісяця (а.с. 40-44).

У визначені податковим законодавством строки, вказані податкові зобов'язання ТОВ "СМНВО" сплачені не були, у зв'язку з чим, виник податковий борг, часткове погашення якого здійснено позивачем у 2017 році, що підтверджується платіжними дорученнями та виписками про рух коштів (а.с. 50-84).

09.11.2017 року ТОВ "СМНВО" подана уточнююча декларація з податку на прибуток підприємств за 2015 рік, відповідно до якої сума нарахованого податку за основною декларацією була зменшена (а.с. 26-30).

На суму погашеного за рахунок грошових коштів податкового боргу по податку на прибуток, а також на суму зменшеного у зв'язку з поданням уточнюючої декларації податкового зобов'язання по цьому податку, ДФС нарахована пеня, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання (а.с. 100-101).

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача по нарахуванню в інтегрованій картці позивача з податку на прибуток пені у загальному розмірі 3 529 757, 25 грн. на суму погашеного у 2017 році податкового боргу, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що уточнююча податкова декларації з податку на прибуток не є джерелом погашення податкового боргу, а є звітним документом, який визначає суму податкового зобов'язання; а по-друге, нарахування пені має здійснюватися згідно з нормами, які діяли на момент погашення податкового боргу, тобто, після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання.

Зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн., суд першої інстанції виходив з неспіврозмірності розміру сплачених послуг.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковим боргом відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визнається сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

В силу підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк);

Підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України закріплено поняття пені як суми коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

У відповідності до п. 111.2 ст. 111 Податкового кодексу Українифінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент подання податкової декларації з податку на прибуток), платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Платники податку на прибуток щомісяця, протягом дванадцятимісячного періоду, сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду.

У разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він, згідно з п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до пп. 129.1.3 п. 129.1 ст. 129 ПК України (в редакції, чинній на час сплати податкового боргу) нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми податкового зобов'язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання.

Згідно з пп. 129.3 п. 129.1 ст. 129 ПК України нарахування пені закінчується:

- у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань;

- у день проведення взаєморозрахунків непогашених зустрічних грошових зобов'язань відповідного бюджету перед таким платником податків;

- у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України);

- при прийнятті рішення щодо скасування або списання суми податкового боргу (його частини).

У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.

Як зазначено апелянтом та вбачається з матеріалів справи, пеня позивачу нарахована Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання.

Апелянт стверджує про необхідність застосування до даних спірних правовідносин редакцію ст. 129 ПК України, чинну на день виникнення податкового боргу, згідно якої нарахування пені розпочинається при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного цим Кодексом.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції, порушення строку сплати податкового зобов'язання є триваючим порушенням, фінансова відповідальність до платника податків у вигляді пені має бути застосована у розмірі та з дотриманням порядку нарахування пені, чинного на дату сплати боргу (припинення порушення), а не на дату визначення (декларування) грошового зобов'язання.

Судом першої встановлено та підтверджено апеляційним судом, що нарахування пені здійснено, як на суму погашеного податкового боргу за рахунок грошових коштів, так і на суми зменшеного податкового зобов'язання у зв'язку з поданням уточнюючих декларацій.

Відповідно до п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також:

а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника);

б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів з урахуванням особливостей, визначених у пункті 43.4 1 статті 43 цього Кодексу;

в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Згідно з п. 87.2 ст. 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Проаналізувавши наведені правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що уточнююча податкова декларації з податку на прибуток не є джерелом погашення податкового боргу, а є звітним документом, який визначає суму податкового зобов'язання.

Доводи податкового органу щодо врахування Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016 року, є необґрунтованими, оскільки позивач шляхом подання уточнюючої податкової декларації виправляв помилки та коригував суму існуючого податкового зобов'язання за певний період, а не подавав податкову декларацію (в тому числі уточнюючу) за наступні періоди з від'ємним значенням, за рахунок якого можна було б погасити існуючий податковий борг, як визначено Порядком № 422.

Доводи ДФС про не надання судом належної правової оцінки роз'ясненням ДФС від 24.01.2018 року № 2117/7/99-99-07-02-01-17 колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки такі роз'яснення мають рекомендаційний характер та не є обов'язковими для застосування у спірних правовідносинах.

За таких обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що дії ДФС по нарахуванню пені на суму погашеного у 2017 році податкового боргу з податку на прибуток у загальному розмірі 3 529 757, 25 грн., є неправомірними, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2-5 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв'язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об'єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

17.10.2018 року представником позивача подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000, 00 грн. (а.с. 147-148). В якості підтвердження фактичного здійснення вказаних витрат, ТОВ "СМНВО" надані: додаткова угода № 2 від 03.05.2018 до договору про надання правової допомоги від 03.03.2018 (а.с. 149-150), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 151), рахунок на оплату послуг від 10.10.2018 (а.с. 152), акт про надання послуг від 26.10.2018 (а.с. 169), плановий розрахунок вартості юридичних послуг (а.с. 170), розрахунок розміру вартості юридичних послуг (а.с. 171), докази сплати вартості послуг (а.с. 172-175).

Судова колегія зазначає, що адвокатом було використано загальноприйняту і затверджену Кабінетом Міністрів України методику обрахування кількості часу, витраченого на надання послуг, однак з наданих адвокатом доказів на підтвердження наданих послуг на правову допомогу не вбачається кількість фактично витраченого ним часу, що є обов'язковим при вирішенні даного питання.

З огляду на викладене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 5 000, 00 грн.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтами фактичних обставин і норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задовлення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 по справі № 818/2389/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 01.04.19 року