Справа № 826/2132/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

14 березня 2019 року справа №826/2132/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С. та представників:

позивача: Кеди А.В.;

відповідача: Тур Н.І.

розглянувши у судовому засідання адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Укрнафта" (далі по тексту - позивач, ПАТ "Укрнафта")
доГадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі по тексту - відповідач, Гадяцька ОДПІ)
про1) визнання протиправним та скасування рішення від 04 лютого 2015 року №1/16-07-25-23; 2) визнання протиправними та скасування інкасових доручень (розпоряджень) від 04 лютого 2015 року №№1, 2, 3, 4, №№5, 6, від 05 лютого 2015 року, від 06 лютого 2015 року №№9, 10, 11, 12, оформлені на підставі рішення від 04 лютого 2015 року №1/16-07-25-23
На підставі частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 14 березня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправними рішення про стягнення коштів та інкасові доручення у зв'язку із тим, що вони прийняті з порушенням встановленого законодавством порядку, спрямовані на неодноразове стягнення з позивача одних і тих же сум на одних і тих же підставах та свідчать про застування до відносин між сторонами, що виникли раніше, норм нового закону, які набрали чинності пізніше, та якими передбачено інший порядок стягнення податкового боргу; позивач зазначає, що з урахуванням поданої ним заяви про розстрочення податкового боргу, прийняття оскаржуваного рішення є свідченням протиправного позбавлення ПАТ "Укрнафта" права на розстрочення податкового боргу на підставі статті 100 Податкового кодексу України, та намаганням застосувати до відносин сторін, що виникли раніше норми нового закону, що набрали чинності значно пізніше та які передбачають інший порядок стягнення податкового боргу ніж передбачений статтею 95 Податкового кодексу України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року, адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року №К/800/31711/15, попередні судові рішення у справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

При новому розгляді справи відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову з наступних підстав: інші державні податкові інспекції, у тому числі Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників, не здійснювали контроль податкового боргу ПАТ "Укрнафта" згідно інтегрованих карток, відкритих у Гадяцькій ОДПІ, та не вживали стягнень щодо його погашення; посилання позивача щодо подвійного стягнення податкового боргу та притягнення його до подвійної відповідальності ґрунтується на довільному трактуванні податкового законодавства та не відповідає обставинам справи; спір по справі №826/17193/14 за позовом Гадяцької ОДПІ до ПАТ "Укрнафта" про стягнення податкового боргу та пені по платі за користування надрами для видобування нафти та природного газу у сумі 12 102 824,25 грн. на сьогодні вирішено; позивач не звертався до Гадяцької ОДПІ із заявою про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошового зобов'язання та проведення звірок; інкасові доручення не можуть бути скасовані у судовому порядку, оскільки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а являють собою розрахунковий документ, та на момент звернення позивача до суду вже втратили свою юридичну силу.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій вказав про відхилення доводів відзиву, виходячи зокрема із такого: станом на день прийняття оскаржуваного рішення держава мала перед ПАТ "Укрнафта" зобов'язання з повернення сум надмірної переплати з податку на додану вартість в розмірі 251 584,13 грн., що підтверджується актом звірення розрахунків від 02 лютого 2015 року №10224-20, складеного між позивачем та Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників, та інформацією з електронного кабінету платника податків, що унеможливлювало винесення рішення про стягнення з позивача податкового боргу.

В судовому засіданні 14 березня 2019 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечив.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Рішенням Гадяцької ОДПІ про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків від 04 лютого 2015 року №1/16-07-25-23 (далі по тексту - рішення про стягнення коштів), відповідно до пункту 32 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів ПАТ "Укрнафта".

На підставі вказаного рішення відповідачем оформлено та направлено обслуговуючому банку інкасові доручення від 04 лютого 2015 року №№1, 2, 3, 4, №№5, 6, від 05 лютого 2015 року, від 06 лютого 2015 року №№9, 10, 11, 12 на суму податкового боргу з плати за користування надрами для видобування природного газу у розмірі 9 878 695,62 грн.

Наявні у справі докази підтверджують, що ПАТ "Укрнафта" подало до Гадяцької ОДПІ податковий розрахунок з плати за користування надрами для видобування корисних копалин по Глинсько-Розбишівському родовищу (Погарщинське та Чижівське підняття), згідно з яким задекларовано податкове зобов'язанням: за липень 2014 року - по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 3 771 781,99 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 169 316,72 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 74 492,55 грн.; за серпень 2014 року - по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 365 551,32 грн., по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 4 868 433,49 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 12 443,57 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 332 951,54 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 7 341,70 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 163 772,34 грн.; за вересень 2014 року - по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 3 945 462,51 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 338 888,73 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 151 708,86 грн.; за жовтень 2014 року - по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 3 941 153,41 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 360 202,98 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 166983,48 грн.; за листопад 2014 рок - по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 3 433 583,16 грн., по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 350 964,41 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 146 585,58 грн.; внаслідок несплати самостійно визначеної суми грошового зобов'язання в зазначений період 2014 року виник податковий борг з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, значну частину якого позивачем погашено 01, 30 та 31 грудня 2014 року, зокрема: сплачено плату за користування надрами для видобування нафти у розмірі 12 951 458,17 грн. та плату за користування надрами для видобування природного газу на суму 629 123,54 грн.

Порядок та процедуру погашення податкового боргу платників податків визначає Податковий кодекс України (тут і далі - в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення).

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючим органам надано право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пункт 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачає, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За правилами пунктів 95.1-95.4 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у разі виникнення у платника податків податкового боргу, контролюючий орган формує податкову вимогу на суму такого боргу та здійснює заходи з його погашення шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, та стягнення коштів у рахунок податкового боргу за рахунок готівки на підставі відповідних рішень суду.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, тимчасово, до 01 липня 2015 року, встановлено особливості застосування деяких норм цього Кодексу та передбачено додатковий механізм погашення податкового боргу платників податків.

Так, відповідно до пункту 32 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, тимчасово, до 01 липня 2015 року, встановлено, що у випадках, коли податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у встановлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках, здійснюється за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду за умови, якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та відсутні зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

У таких випадках:

рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов'язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи;

рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, зі змісту наведеної правової норми вбачається, що стягнення коштів за рахунок готівки, що належить платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду може бути здійснене за наступних умов: 1) виникнення податкового боргу у результаті несплати грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку; 2) податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень; 3) відсутні зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

Вказані вище обставини свідчать, що ПАТ "Укрнафта" на момент прийняття оскаржуваного рішення про стягнення коштів мало податковий борг у результаті несплати грошового зобов'язання, самостійно визначеного у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, який перевищував 5 мільйонів гривень.

Вищий адміністративний суд України, направляючи дану справу на новий розгляд, зазначив: "Наявність або відсутність зобов'язань держави перед позивачем залишилась не з'ясованою судами обставиною. Як доказ наявності таких зобов'язань позивач надав суду акти звірки розрахунків та заяву про повернення передплати від 10 березня 2015 року на суму 231,16 грн. Для того, щоб перевірити наявність зобов'язань держави перед платником податку щодо повернення певних сум коштів, судам важливо було це дослідити, поза-як, сам факт добровільної надмірної або помилкової сплати податку не свідчить про наявність обов'язку держави щодо його повернення, оскільки такі кошти можуть бути використані як джерело сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу в порядку статті 87 ПК України. Податковим законодавством встановлено саме право платника вирішувати питання розпорядження сумами надмірно або помилково сплаченого податку, та обов'язок держави щодо його повернення залежить від волевиявлення, яке знайшло відображення в заяві про повернення надмірно сплачених коштів лише від 10.03.2015 р.".

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом із тим, суд звертає увагу, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які б підтверджували відсутність зобов'язань держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань, що є обов'язковою умовою для застосування процедури погашення податкового боргу на підставі пункту 32 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

При цьому буквальний зміст пункту 32 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України вказує на необхідність відсутності зобов'язань саме держави щодо повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань, а не конкретного контролюючого органу та за необмеженим колом грошових зобов'язань; тому наявність зобов'язань держави в особі будь-якого контролюючого органу перед платником податків щодо повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань з будь-якого податку чи збору унеможливлює стягнення податкового боргу на підставі рішення контролюючого органу без звернення до суду.

На виконання вказівок суду касаційної інстанції суд встановив, що між ПАТ "Укрнафта" та Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників складено акт звірення розрахунків від 02 лютого 2015 року №10224-20, згідно з яким підтверджене сторонами позитивне сальдо (переплата) з податку на додану вартість становить 251 584,13 грн. Як видно із інформації електронного кабінету платника податків переплата обліковувалась аж до 05 березня 2015 року, що вказує про її наявність також на день прийняття рішення про стягнення коштів - 04 лютого 2015 року.

Крім того, позивач вказує, що на момент прийняття оскаржуваного рішення у держави існували зобов'язання з надміру сплачених грошових зобов'язань за зборами за провадження деяких видів підприємницької діяльності (торгівлю нафтопродуктами, скрапленим газом та іншими товарами), а саме в Токмацькій об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області та Мелітопольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, на підтвердження чого надав до суду копії відповідних звернень від 30 січня 2015 року №08.1.14/105, №08.1.14/116 разом із актами звірення розрахунків та заяву про повернення передплати за провадження деяких видів підприємницької діяльності від 10 березня 2015 року №08.1.14/286.

Суд також звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду в аналогічній справі, викладеній у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі №826/2352/15, наявність переплати унеможливлює підстави для застосування податковим органом стягнення податкового боргу у спосіб передбачений пунктом 32 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме Верховний Суд зазначив:

"Судами попередніх інстанцій на підставі актів проведення звіряння розрахунків між Товариством та податковими органами встановлено наявність у позивача переплати по збору за провадження торговельної діяльності нафтопродуктами, скрапленим та стиснутим газом, яка унеможливлює підстави для застосування податковим органом стягнення податкового боргу у спосіб передбачений пунктом 32 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що наявність переплати по збору за провадження торговельної діяльності нафтопродуктами, скрапленим та стиснутим газом, доводить існування зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань та унеможливлює прийняття спірного рішення і як наслідок його реалізацію".

Враховуючи викладене, рішення Гадяцької ОДПІ про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків від 04 лютого 2015 року №1/16-07-25-23 прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені законом, тому є протиправним і підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

При цьому доводи позивача про подвійне стягнення з позивача одних і тих же сум на одних і тих же підставах та про застування до відносин між сторонами, що виникли раніше, норм нового закону, які набрали чинності пізніше, та якими передбачено інший порядок стягнення податкового боргу суд не приймаються, оскільки спростовані в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2016 року №К/800/31711/15.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними і скасування інкасових доручень суд зазначає про наступне.

Як встановлено вище, на підставі рішення про стягнення коштів відповідачем оформлено та направлено обслуговуючому банку інкасові доручення від 04 лютого 2015 року №№1, 2, 3, 4, №№5, 6, від 05 лютого 2015 року, від 06 лютого 2015 року №№9, 10, 11, 12 на суму податкового боргу з плати за користування надрами для видобування природного газу у розмірі 9 878 695,62 грн.

Згідно з пунктом 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 (далі по тексту - Інструкція), інкасовим дорученням (розпорядженням) визначається розрахунковий документ, що містить вимогу стягувача (органу державної податкової служби) до банку, що обслуговує платника, здійснити без погодження з платником переказ визначеної суми коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних суді поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Однак, в даному випадку оскаржувані інкасові доручення рішення не можуть бути скасовані у судовому порядку, оскільки у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України вони не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а являють собою розрахунковий документ.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно з відмітками, які містяться на оскаржуваних інкасових дорученнях, вони повернуті банком без виконання на підставі пунктів 12.7, 12.8 та 12.11 Інструкції, у зв'язку із відсутністю коштів на рахунку для виконання інкасового доручення, а тому не створюють для позивача ніяких правових наслідків.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування інкасових доручень належить відмовити.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення про стягнення коштів з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України; у свою чергу позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги про скасування інкасових доручень, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПАТ "Укрнафта" підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Гадяцької ОДПІ пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків від 04 лютого 2015 року №1/16-07-25-23.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 73,08 грн. (сімдесят три гривні вісім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5; ідентифікаційний код 00135390);

Гадяцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області (37300, Полтавська обл., м. Гадяч, вул. Лохвицька, 30-Б; ідентифікаційний код 39741382).

Дата складення повного рішення суду - 25 березня 2019 року.

Суддя В.А. Кузьменко