Справа № 300/660/19
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у відкритті провадження
"01" квітня 2019 р. справа № 300/660/19
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Могила А.Б. ознайомившись з позовною заявою управління з питань Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про зобовязання надати доступ до обєкту перевірки з метою проведення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, -
управління з питань Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 про зобовязання надати доступ до обєкту перевірки, квартири АДРЕСА_1, з метою проведення заходів державного архітектурно-будівельного контролю.
Третьою особою, на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Управлінням визначено ОСОБА_1.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень (ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
У позовній заяві управління з питань Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради правовідносини, з приводу яких виник спір, визначає публічно-правовими та такими, що належать до юрисдикції адміністративного суду.
Така позиція позивача є невірною з огляду на наступне.
Відповідно до абзацу першого пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Пунктом 5 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу).
В статті 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування. До уповноважених органів містобудування та архітектури належать органи, визначені у статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність». До органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: 1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад. Примірне положення про органи державного архітектурно-будівельного контролю затверджується Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року №671, затверджено Примірне положення про органи державного архітектурно-будівельного контролю, згідно пункту першого якого орган державного архітектурно-будівельного контролю утворюється як структурний підрозділ Київської та Севастопольської міськдержадміністрації та як виконавчий орган сільської, селищної, міської ради (далі - орган держархбудконтролю).
Основним завданням органу держархбудконтролю є здійснення відповідно до закону державного архітектурно-будівельного контролю, виконання дозвільних та реєстраційних функцій у сфері містобудівної діяльності (пункт 3 Примірного положення про органи державного архітектурно-будівельного контролю).
Згідно з статтею 41 цього Закону державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.
Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Підстави для проведення державного архітектурно-будівельного контролю передбачені в Законі, а процедура здійснення заходів, спрямованих на дотримання субєктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, визначена Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553.
У частині 3 статті 41 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» визначені повноваження посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки, серед яких право безперешкодного доступу до місць будівництва обєктів та до обєктів, що підлягають обовязковому обстеженню; складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обовязкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; вимагати у випадках, визначених законодавством, вибіркового розкриття окремих конструктивних елементів будинків і споруд, проведення зйомки і замірів, додаткових лабораторних та інших випробувань будівельних матеріалів, виробів і конструкцій; здійснювати контроль за дотриманням порядку обстеження та паспортизації обєктів, а також за реалізацією заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації.
В зазначених нормах законодавства про регулювання містобудівної діяльності чітко визначені повноваження субєктів владних повноважень для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, а також визначені підстави звернення органу архітектурно-будівельного контролю з позовом до суду. Повноважень на звернення до суду з вимогою про зобовязання субєкта містобудування надати доступ посадовим особам органу архітектурно-будівельного контролю до обстеження обєктів у законодавстві не передбачено.
Водночас відповідно до частини 4 статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом субєкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського обєднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського обєднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано субєкту владних повноважень законом.
У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, у яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами субєктів владних повноважень. До компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням субєкта владних повноважень, у яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи, в чітко визначених законами України випадках.
Контекстний аналіз і конструкція указаних норм процесуального закону (статей 4, 19 та 46 Кодексу адміністративного судочинства України) з огляду на завдання адміністративного судочинства (стаття 2 Кодексу) свідчить про те, що поширення юрисдикції адміністративних судів на спори за зверненням субєкта владних повноважень, коли відповідачем за адміністративним позовом виступає інша особа, а не субєкт владних повноважень, є винятком із загальних правил і засад адміністративного судочинства. Під юрисдикцію адміністративних судів такі спори підпадають в тому разі, якщо в Конституції чи законах України зазначено про розгляд певного спору за адміністративним позовом субєкта владних повноважень в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.
Проте, ані Конституцією України, ані законами України позивача не наділено правом звернення до адміністративного суду з позовом про зобовязання до надання доступу до обєкту перевірки з метою проведення заходів державного архітектурно-будівельного контролю.
Таким чином, спір, за вирішенням якого до суду звернувся позивач, не стосується захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а отже, даний позов не відноситься до юрисдикції адміністративного суду.
У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Як наслідок, у відкритті провадження за позовом управління з питань Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_1, до ОСОБА_2 про зобовязання надати доступ до обєкту перевірки з метою проведення заходів державного архітектурно-будівельного контролю, слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.170, 241, 242, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
Відмовити управлінню з питань Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа на стороні позивача ОСОБА_1, у відкритті провадження за його позовом до ОСОБА_2 про зобовязання надати доступ до обєкту перевірки з метою проведення заходів державного архітектурно-будівельного контролю.
Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами не пізніше наступного дня після її постановлення. Копію позовної заяви залишити в суді.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ ОСОБА_3