Справа № 215/3308/18
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

14 лютого 2019 р. Справа № 215/3308/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турлакова Н.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії та притягнення до відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Держави Україна в особі Тернівського відділення поліції ГУНП Дніпропетровської області з позовними вимогами про:

- визнання протиправною бездіяльність держави Україна в особі Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області, яка виявилася у порушенні механізму, порядку, шаблону розгляду заяви позивача про злочин від 19.04.2018 згідно порядку ст.ст.18, 19 Закону України «Про звернення громадян», ст.ст.9, 29, 33, 45 Закону України «інформацію»;

- притягнення до адміністративної відповідальності і зобов'язання держави Україна в особі Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області протягом 15-ти днів прийняти нормативно - правовий акт, який приведе до вжиття заходів до усунення причин подання заяви про злочин від 19.04.2018;

- захист права позивача бути присутнім при розгляді заяви про злочин від 19.04.2018 та права викривати недоліки в роботі держави Україна в особі Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області для поліпшення роботи установи, для відстоювання прав і законних інтересів шляхом їх визнання окремим пунктом рішення;

- визнання протиправною бездіяльність держави Україна в особі Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області, яка виявилась у не вжитті заходів до усунення причин, що породжують подання заяви про злочин від 19.04.2018 з додержанням принципів. Правових та організаційних засад державної служби зазначених у Законі України «Про поліцію».

Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.08.2018р. відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його позовом до Держави України в особі Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії та притягнення до відповідальності.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018р., ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 29.08.2018 - скасовано, справу визначено направити для розгляду Дніпропетровському окружному адміністративному суду.

У вказаній постанові від 19.12.2018р. зазначено, що тільки окружний адміністративний суд у даних правовідносинах може вирішити питання чи є даний спір публічно-правовим, чи підлягає він розгляду в порядку адміністративного судочинства, чи є підстави для відкриття провадження у даній справі, залишення без руху позову, повернення позову та вирішити інші процесуальні питання пов'язані з справою. Водночас місцевий загальний суд щодо даної справи таких повноважень не має.

11.02.2019 року вказана справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Турлаковій Н.В. та передано судді для розгляду - 12.02.2019 року, згідно реєстру передачі справ судді.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що провадження у справі не відкрито.

Згідно з п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. ст. 160, 161, 172 цього Кодексу, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено з матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 19.04.2018 звернувся до Тернівського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області із заявою про злочин, передбачений ст. ст. 172, 173 Кримінального кодексу України, в якій просив впродовж 24 годин після отримання заяви внести її до Єдиного реєстру досудових розслідувань, як повідомлення про злочин, відповідно до ст ст. 172, 173 Кримінального кодексу України.

В заявлених позовних вимогах позивач просить визнати протиправною бездіяльність Тернівського відділення поліції ГУНП Дніпропетровської області у порушенні механізму розгляду даної заяви та зобов'язання відповідача протягом 15-ти днів вжити заходів для забезпечення належної правової процедури згідно заяви від 19.04.2018р.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 819/362/16), публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року (справа № 826/27224/15) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України).

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001 р., кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК України) порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (суддів) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу -підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Органи дізнання, слідства та прокуратури під час перевірки заяви про злочин та її вирішення, виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції.

Отже, враховуючи приписи КАС України, такі спори не випливають із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій, а тому не належать до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем щодо не внесення заяви про злочин до ЄРДР, не є адміністративним спором, оскільки оскарження дій чи бездіяльності під час досудового розслідування кримінальної справи та порядок і строки розгляду таких скарг врегульовано нормами Кримінально-процесуального кодексу України, має свої особливості та не належить до управлінської сфери відповідно до рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2001 від 23.05.2001р. (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України) та рішення Конституційного Суду України №19-рп/2011 від 14.12.2011р.

Статтею 4 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до статті 12 Закону № 393/96-ВР дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про засади запобігання і протидії корупції", "Про виконавче провадження".

За приписами частини першої статті 2 Кримінального процесуального Кодексу України (далі - КПК України) завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Повідомлення та заяви про злочин вирішуються відповідно до вимог статті 214 Кримінального процесуального кодексу України.

Стаття 303 КПК України визначає вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора на досудовому провадженні, які можуть бути оскаржені в порядку КПК України, зокрема, оскарженню підлягає бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Статтями 303-307 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування, відповідні скарги подаються до слідчого судді.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що спірні взаємовідносини сторін не стосуються правомірності поведінки суб'єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій, а виникли у зв'язку з розслідуванням кримінального провадження при цьому, правовідносини сторін, з моменту подання позивачем заяви про злочин виникли у зв'язку із виконанням відповідачами владних процесуальних функцій в силу норм передбачених кримінально процесуальним законодавством.

Вказана правова позиція узгоджується із Узагальненням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» (станом на 12.01.2017р.), у якому роз'яснено, яка бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування підлягає оскарженню відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що цей спір належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, а статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20.07.2016р. у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що спір, з приводу якого позивач звернувся до суду, є таким, що підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, а відтак, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На виконання приписів ч. 6 ст. 170 КАС України суд роз'яснює позивачу, що розгляд такої справи віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції за правилами кримінального судочинства.

Керуючись статтями 2, 19, 170, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Тернівського відділення поліції ГУ НП Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії та притягнення до відповідальності.

Роз'яснити ОСОБА_1, що розгляд такої справи віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції в порядку кримінального судочинства.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду у п'ятнадцятиденний строк з дня її складення через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Суддя Н.В. Турлакова