Справа № 1440/2222/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 р.м. ОдесаСправа № 1440/2222/18

Категорія: 8.3.3 Головуючий в І інстанції: Брагар В.С.

Дата та місце ухвалення рішення: 05.11.2018 р. м. Миколаїв

Пятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

за участю: секретаря Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року Державне підприємство «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» звернувся до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому позивач просив: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 19.06.2018 року №№ 002674906, НОМЕР_1.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення від 19.06.2018 року №№ 002674906, НОМЕР_1.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заявленого позову, наголошуючи на неповному зясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.

Представником позивача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що в період з 21.12.2017 року по 17.01.2018 року проводилась камеральна перевірка ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за листопад 2017 року.

Суд першої інстанції зазначив, що за результатами вищевказаної перевірки податковим органом складено акт від 17.01.2018 року № 1/28-10-49-12/09794409 «Про результати камеральної перевірки ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за листопад 2017 року», яким встановлено порушення абз. «а» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, ст. 198, п. 200.1, абз. «б» та абз. «в» п. 200.4 ст. 200 в результаті чого завищено: 1) суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1) податкової декларації за листопад 2017 на суму 73210 грн.; 2) суму відємного значення за листопад 2017 року, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного (податкового) періоду (рядок 21) на суму 103891 грн., та на підставі наведеного акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення від 19.06.2018 року № НОМЕР_2 на суму 73210 грн. та № НОМЕР_1 на суму 103891 грн.

Як встановив суд першої інстанції, в акті перевірки зазначено, що згідно аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних, встановлено документальне оформлення нереальних господарських операцій з придбання ТМЦ, оскільки відсутнє реальне (законне) джерело походження ідентифікованого товару (відсутнє дійсне формування цього активу), а відтак неможливий його рух за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємоповязаних нереальних господарських операцій до ДП «НАРП». За результатами аналізу податкової інформації виявлено факти, які свідчать про порушення ДП «НАРП» податкового законодавства, а саме нереальність первинної поставки (продажу), що доводить нереальність первинного та послідуючого одержання (придбання) позивачем саме ідентифікованого товару відповідної кількості по господарських операціях з ТОВ «Авиатехкомплект», ТОВ «НВП «Спецсервіс», ТОВ «Тех - партнер», ТОВ «Фалкон-Авіа», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «Імпера Груп».

Разом з цим, суд першої інстанції вказав, що відповідач не довів суду, як за наслідками камеральної перевірки, в якій здійснюється перевірка даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість, він дійшов висновку про порушення позивачем ст.ст. 198, 200 ПК України стосовно того, що податковий кредит сформовано по нереальним господарським операціям, оскільки така продукція самостійно не виготовлялась та не придбавалась по всьому ланцюгу постачання. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів стосовно того, що позивач не має право на бюджетне відшкодування та протиправно сформував відємне значення.

Суд першої інстанції погодився з позивачем стосовно того, що за наслідками проведення камеральної перевірки відповідач не повинен був проводити співставлення податкових зобовязань постачальників до постачальника 3-ої ланки. Позивач не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства постачальниками по ланцюгу постачання. Також чинне законодавство не ставить умову виникнення бюджетного відшкодування ПДВ у залежності від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Проте, таких висновків суд першої інстанції дійшов з помилковим встановленням обставин даної справи.

Так, колегія суддів зазначає, що предметом оскарження у даній справі є податкові повідомлення - рішення від 19.06.2018 року №№ 002674906, НОМЕР_1.

Зі змісту наведених податкових повідомлень - рішень вбачається, що вказані рішення прийняті відповідачем на підставі акту перевірки від 05.06.2018 року № 45/28-10-49-14/09794409 за результатами документальної виїзної перевірки позивача, а не камеральної перевірки, як визначено судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, не відповідають матеріалам справи, суд першої інстанції допустив неповне зясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до помилкових висновків суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень з посиланням на те, що такі рішення прийнятті на підставі висновків акту камеральної перевірки, з дослідженням в ході камеральної перевірки господарський операцій, що суперечить суті камеральної перевірки, що є підставою для скасування судового рішення із прийняттям судом апеляційної інстанції нового рішення з урахуванням матеріалах справи.

Віршуючи справу в апеляційному порядку колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 07.05.2018 року по 28.05.2018 року, відповідно до наказу від 03.05.2018 року № 814, на підставі пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» з питань законності декларування від'ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. в декларації з податку на додану вартість за листопад 2017 року.

Відповідно до висновків зазначено акту перевіркою встановлено порушення позивачем абз. «а» п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198, п. 200.1, абз. «б», «в» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, пп. 1 п. 4 р. 5 Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26.01.2016 року № 21, в результаті чого завищено: суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку податкової декларації за листопад 2017 року на суму 73210 грн.; суму від'ємного значення за листопад 2017 року, що зараховується до податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 103891 грн.

На підставі наведеного акту перевірки, відповідачем 19.06.2018 року винесені податкові повідомлення - рішення: № 002674906, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 73210 грн. за податковою декларацією за листопада 2017 року та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 36605 грн.; № НОМЕР_1, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 103891 грн. за податковою декларацією за листопада 2017 року.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для виставлення позивачу оскаржуваних податкових повідомлень рішень стали господарські операції позивача з ТОВ «Авиатехкомплект», ТОВ «НВП «Спецсервіс», ТОВ «Тех-партнер», ТОВ «Фалкон-Авіа», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «Імпера Груп».

При цьому, виставляючи наведені податкові повідомлення рішення, відповідач послався на вставлені порушення з боку позивача при здійсненні господарських операцій із вказаними контрагентами наступних положень: абз. «а» п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198, п. 200.1, абз. «б», «в» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, пп. 1 п. 4 р. 5 Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26.01.2016 року № 21.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, у вказаній редакції, передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства. При цьому, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування. Водночас, наявність податкової накладної за відсутності здійснення господарської операції позбавляє покупця права на формування податкового кредиту.

На підтвердження фактичності здійснення господарських операцій з ТОВ «Авиатехкомплект», ТОВ «НВП «Спецсервіс», ТОВ «Тех-партнер», ТОВ «Фалкон-Авіа», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «Імпера Груп» та відповідно правомірності формування податкового кредиту/від'ємного значення з податку на додану вартість за листопад 2017 року позивачем, як до перевірки, так і до суду, надані договори на постачання продукції, укладені з вказаними контрагентами, за умовами яких постачальник зобов'язується поставити продукцію - авіаційні комплектуючи та авіаційні запчастини, авіа-агрегати, профілі герметизації з резинової суміші, а покупець оплати і прийняти замовлену ним продукцію за ціною, у кількості й асортименті, зазначених у специфікаціях, що є невід'ємними частинами договору (т. 1 а.с.155-158, 212-213, 232-233, 243-244, 263-264, т.2 а.с.66-67).

Також, позивачем надані додатки до вказаних договорів та специфікації до цих договорів, у яких визначено найменування поставляємого товару, одиниці його виміру, ціну (т. 1 а.с.159-167, 214-217, 234-236, 245-247, т.2 а.с.1-13, 68-97).

Крім того, факт отримання вказаного товару позивачем від наведених контрагентів ДП «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» підтверджено видатковими накладними, прибутковими накладними та експрес накладними, товарно-транспортними накладними щодо транспортування товару (т. 1 а.с.181-192, 221-223, 239-240, 251-256, 168-186).

На підтвердження оплати придбаного товару позивачем надані платіжні доручення, рахунки на оплату товару (т.1 а.с.193-198, 226-228, 238, т.2 а.с.28-36, 136-167).

Окрім викладеного, позивачем, як до перевірки, так і до суду, надані податкові накладні, на підставі яких останнім сформований податковий кредит за перевіряємий період (т.1 а.с.168-180, 218-220, 237, 248-250, т.2 а.с. 14-27, 98-135).

Оприбуткування придбаного товару та подальше використання його у власній господарській позивачем підтверджено наданими накладними на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів та журналами на відпуск матеріалів для виконання робіт (т.1 а.с.199-211, 224-225, 229-231, 241-242, 257-262, т.2 а.с.36-65, 187-250, т.3 а.с.1-132).

Тобто, вбачається, що укладені договори між позивачем та його контрагентами повністю узгодженні, є логічними та відповідають тому виду діяльності, яким займається позивач.

В акті оскаржуваної перевірки відповідачем також вказано про наявність у позивача податкових накладних щодо наведених господарських операцій та включення сум податку на додану вартість за такими податковими накладними до складу податкового кредиту відповідних періодів; відображення їх у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним Додатку 5 податкової декларації.

Як відображено в акті спірної перевірки та поданій апеляційній скарзі, висновки щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, що стали підставою для виставлення позивачу податкових повідомлень - рішень ґрунтуються на наведеній в акті перевірки податковій інформації щодо контрагентів позивача - ТОВ «Авиатехкомплект», ТОВ «НВП «Спецсервіс», ТОВ «Тех-партнер», ТОВ «Фалкон-Авіа», ТОВ «Промелектроніка», ТОВ «Імпера Груп» та контрагентів цих підприємств.

Однак, колегія суддів вважає недостатніми для висновків акту перевірки про порушення позивачем податкового законодавства, посилання в ньому на податкову інформацію щодо контрагентів позивача та контрагентів цих підприємств, оскільки без визначення в акті перевірки і дослідження договорів позивача з його контрагентами, які, на думку перевіряючих, не відповідають закону, поставок та інших господарських операцій, умов цих договорів, їх виконання з посиланням на первинні документи, такі висновки не ґрунтуються на законодавстві і не можуть бути підставою для прийняття рішень про донарахування податкових зобовязань.

На думку колегії суддів, такого роду обґрунтування, взагалі не припустимі в офіційних документах суб'єктів владних повноважень, на підставі яких приймаються акти індивідуальної дії, на зразок оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки, по-перше, приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України чітко визначено, що органи державної влади та їх посадові особи можуть діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто, роблячи висновок про допущення будь-яким суб'єктом правовідносин порушення діючого законодавства, орган державної влади зобов'язаний чітко встановити склад такого порушення, зазначивши, в якій саме події воно полягає та якими саме фактичними даними (доказами) це підтверджується, та жодним чином не викладати припущення щодо порушення законодавства за відсутності належних доказів на підтвердження їх вчинення. По-друге, суб'єкт владних повноважень повинен бути здатним підтвердити правомірність зроблених ним висновків у законодавчо визначеному порядку.

Колегія суддів не приймає до уваги вказану податкову інформацію щодо господарської діяльності контрагентів позивача, контрагентів його контрагентів, оскільки Податковий кодекс України не ставить право на податковий кредит в залежність від обов'язкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов'язань контрагентом. Податок на додану вартість є непрямим податком і сплачується при придбанні товару (послуги) не безпосередньо до бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товарів (послуг), який у складі вартості проданого товару (послуги) отримав податок на додану вартість, виникають зобов'язання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника. Відповідно, несплата податку на додану вартість постачальником сама по собі не є підставою для зменшення податкового кредиту зазначеного податку товариству, яке віднесло до податкового кредиту суму податку на додану вартість, сплачену в ціні товару.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача, як на підставу для виставлення позивачу оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, на відсутність придбаного позивачем товару на першій ланці його постачання, оскільки такі доводи відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними доказами з боку відповідача під час судового розгляду справи.

Також, колегія суддів зазначає, що не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Можливі ж порушення податкового законодавства з боку контрагентів позивача при здійсненні господарських операцій в ланцюзі постачання з третіми особами для зниження об'єкту оподаткування, доказів чого податковим органом до суду надано не було, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність фактичного здійснення цими субєктами господарювання господарських операцій для позивача та відсутність у позивача, як покупця товару, права на податковий кредит, а тому не можуть бути підставою для позбавлення позивача права формувати такий податковий кредит по господарських операціях з цими контрагентами.

Також, колегія суддів зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями та їх постачальниками, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивач та його контрагенти на момент укладання та виконання спірних операцій були зареєстровані в ЄДР, знаходились на податковому обліку в ДПІ, мали свідоцтва платника податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем, а також відображено в акті оскаржуваної перевірки.

Окрім викладеного, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача, як на підставу для виставлення позивачу оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, на оприбуткування позивачем придбаного товару раніше його доставки, оскільки дати в експрес накладних, які вказані відповідачем, є орієнтовними датами доставки. В свою чергу, факт отримання та оприбуткування товару, з урахуванням дат доставки, позивачем підтверджено накладними на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів та журналами на відпуск матеріалів для виконання робіт. Також, колегія суддів зазначає, що відповідач не повно дослідив представленні позивачем первинно-бухгалтерські документи, а лише вказав на одну накладну щодо поставки товару по кожному контрагенту, вказавши, що аналогічна ситуація склалася по іншим накиданим, без проведення дослідження цих накладних.

Таким чином, оскільки під час розгляду справи, встановлений рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, та зв'язок між фактом придбання позивачем товарів, понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку, колегія суддів приходить до висновку про фактичність господарських операцій щодо придбання позивачем товару від своїх контрагентів за перевіряємий період, а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

В свою чергу, в акті перевірки висновки відповідача щодо відсутності фактичності поставки товару від контрагентів позивача за перевіряємий період, які покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, на думку колегії суддів, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними документами та доказами з боку відповідача. Більш того, припущення, висновки відповідача в акті перевірки, не є підставою для позбавлення позивача, як добросовісного платника податку, права на віднесення сплачених ним у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Позивач виконав усі передбачені законом обов'язки щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту по господарським операціям з його контрагентами.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи надану позивачем первинно-бухгалтерську документацію щодо операцій з його контрагентами, з огляду на те, що усі доводи відповідача, що наведені ним в акті оскаржуваної перевірки та поданій апеляційній скарзі, в обґрунтування правомірності винесення податкових повідомлень рішень та відповідно в обґрунтування висновків про безпідставність формування позивачем податкового кредиту за перевіряємий період спростовані матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заявленого позову та скасування оскаржуваних податкових повідомлень рішень.

З огляду на викладене, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 19.06.2018 року №№ НОМЕР_2, НОМЕР_1.

Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (ідентифікаційний код юридичної особи 39440996) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства «Миколаївський авіаремонтний завод «НАРП» (ідентифікаційний код юридичної особи 09794409) сплачений судовий збір у сумі 3205,59 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 01.04.2019 р.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька