Справа № 2040/6973/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 р.Справа № 2040/6973/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 року (ухвалене суддею Панченко О.В., повний текст якого виготовлений 29.11.2018 р.)

по справі № 2040/6973/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (в подальшому - ФОП ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області , в якому просила: визнати незаконним та скасувати рішення Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області № 510/10/20-23-13-02 від 15.06.2018 р. про відмову позивачці у переведенні на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності з 01.07.2018 р.; зобов'язати Харківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області вирішити питання про реєстрацію позивачки, як платника єдиного податку та внести відповідні записи до реєстру платників єдиного податку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 р. позов задоволено та стягнуто на користь позивачки судові витрати на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 р. та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в Харківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, як платник податків з 18.08.2014 р.

За результатами розгляду звернення позивачки про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.07.2018 р., Харківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області листом №510/10/20-23-13-02 від 15.06.2018 р. повідомлено про відмову у реєстрації суб'єкта господарювання ФОП ОСОБА_1, як платника єдиного податку третьої групи, оскільки на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку має податковий борг, крім безнадійного податкового боргу, що виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс - мажорних обставин) і згідно ІС "Податковий борг" станом на 15.06.2018 р. позивачка має пеню по єдиному податку з фізичних осіб (код платежу 18050400) - 39047,14 грн. (без урахування штрафних санкцій).

Не погоджуючись з такою відмовою, позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Харківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області протиправно відмовлено позивачці у переведенні на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності з 01.07.2018 р.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою (п. 291.3 ст. 291 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 292.16 ст. 292 Податкового кодексу України, право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови не перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку.

Підпунктом 298.1.4 п.298.1 ст. 298 Податкового кодексу України передбачено, що суб'єкт господарювання, який є платником інших податків і зборів відповідно до норм цього Кодексу, може прийняти рішення про перехід на спрощену систему оподаткування шляхом подання заяви до контролюючого органу не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу. Такий суб'єкт господарювання може здійснити перехід на спрощену систему оподаткування один раз протягом календарного року.

Перехід на спрощену систему оподаткування суб'єкта господарювання, зазначеного в абзаці першому цього підпункту, може бути здійснений за умови, якщо протягом календарного року, що передує періоду переходу на спрощену систему оподаткування, суб'єктом господарювання дотримано вимоги, встановлені в пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 291.5.8 п. 291.5 ст. 291 Податкового кодексу України, не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп: платники податків, які на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку мають податковий борг, крім безнадійного податкового боргу, що виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Судовим розглядом встановлено, що згідно інтегрованої картки платника податків, позивачка станом на день подання заяви про реєстрацію платника єдиного податку, осатаній має непогашену пеню в розмірі 39047,14 грн. нараховану за борги минулих років в період з 20.05.2016 р. по 15.06.2018 р. на податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця № НОМЕР_1 від 26.01.2016 р.

Проте, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2016 р. у справі № 820/6902/15, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 р. задоволено позов ФОП ОСОБА_1 до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області та скасовано податкову вимогу від 20.05.2015 р. № 1812-25 на суму 114177,12 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.02.2017 р. у справі № 820/2229/16, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017 р. задоволено позов ФОП ОСОБА_1 до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області та скасовано податкову вимогу від 14.04.2016 р. № 1913-17 на суму 128980,43 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 р. у справі № 820/360/17, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2017 р., задоволено позов ФОП ОСОБА_1 до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області та скасовано рішення Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області про відмову у реєстрації суб'єкта господарювання ФО-П ОСОБА_1, як платника єдиного податку третьої групи, оформлене листом № 8138/10/202318023 від 16.12.2016 р.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.03.2018 р. у справі №820/5323/17, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 р., скасовано податкову вимогу ГУ ДФС у Харківській області від 31.10.2017 р. № 54550-17, та зобов'язано ГУ ДФС у Харківській області виключити визначену зазначеною податковою вимогою суму податкового боргу у розмірі 128980,43 грн. з інтегрованої картки платника податків (єдиний податок з фізичних осіб).

Тобто, матеріалами справи підтверджено, що податкові вимоги Харківської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області № 1812-25 від 20.05.2015 р., № 1913-17 від 14.04.2016 р. та № 54550-17 від 31.10.2017 р., якими визначено суми податкового боргу ФО-П ОСОБА_1 скасовані.

Згідно із п.п. 60.1.4. п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України, податкова вимога вважається відкликаною, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Відповідно до п. 60.5 ст. 60 Податкового кодексу України, податкова вимога вважається відкликаною у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що на виконання судового рішення по справі № 820/5323/17 ГУ ДФС у Харківській області зобов'язано самостійно відкликати вимогу, внести зміни до облікових даних платника податків та анулювати борг.

Щодо нарахування пені за скасованими податковими вимогами, суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 57.4 ст.57 Податкового кодексу України встановлено, пеня та штрафні санкції, нараховані на суму грошового зобов'язання (її частку), скасовану за результатами адміністративного чи судового оскарження, також підлягають скасуванню, а якщо такі пеня та санкції були сплачені, вони підлягають зарахуванню в рахунок погашення податкового боргу, грошових зобов'язань або поверненню в порядку, встановленому статтею 43 цього Кодексу.

Відповідно до п. 129.2 ст. 129 Податкового кодексу України, у разі скасування нарахованого контролюючим органом грошового зобов'язання (його частини) у порядку адміністративного та/або судового оскарження пеня за період заниження такого грошового зобов'язання (його частини) скасовується.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкова вимога від 26.06.2018 р. № 54550-17, на підставі якої відповідач відмовив у переведенні на спрощену систему оподаткування, повинна бути відкликана контролюючим органом та не може бути підставою для такої відмови.

Абзацом 2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, позовні вимоги про зобов'язання Харківську ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області вирішити питання про реєстрацію позивачки, як платника єдиного податку шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку підлягає задоволенню.

Щодо доводів апелянта, що судом першої інстанції помилково стягнуто з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу, оскільки розмір витрат на оплату послуг адвоката по вказаній справі не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатськими роботами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою ( п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно із п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов'язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов'язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз'яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати правової допомоги подано наступні документи: копію договору від 15.08.2018 р. про надання правничої допомоги, укладеного між позивачкою та адвокатом Орловим О.О., додатком № 1 до вказаного договору, умовами якого передбачено, що гонорар адвоката складає 5000 грн., отримання вказаного гонорару підтверджується розпискою від 14.09.2018 р.

Таким чином, враховуючи наявність документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 р. (справа № 820/4263/17).

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість задоволення клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що понесені нею під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 77, 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 року по справі № 2040/6973/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 01.04.2019 року