Справа № 460/2852/18
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1499/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Глушка І.В., Коваля Р.Й.

за участю секретаря судового засідання - Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Комшелюк Т.О., м. Рівне) у справі №460/2852/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

13 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради в якому просила визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо відмови в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям з 01.04.2018р.; скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо відмови в призначенні державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям з 01.04.2018р.; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради нарахувати та виплатити державну допомогу соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям за період з 01.04.2018р. по 30.09.2018р..

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинення певних дій відмовлено повністю.

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що договір купівлі-продажу квартири нею не украдався. 09.03.2017 року позивачем укладено договір купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості, тобто більше ніж 12 місяців до моменту звернення за призначенням допомоги. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправомірно ототожнив поняття купівлі об'єкту нерухомості та набуття права власності на нього, взаємозамінив зазначені поняття.

Апелянт звертає увагу на те, що п. 10 Порядку про призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 р. № 250 передбачає відсутність права на призначення допомоги малозабезпеченим сім'ям у разі саме купівлі майна, про те не набуття права власності на нього. Чинним законодавством не передбачено термін, протягом якого власник зобов'язаний зареєструвати право власності на нерухоме майно, а відсутність права на допомогу малозабезпеченим сім'ям законодавець пов'язує не з моментом набуття права власності на нерухоме майно і не з моментом реєстрації відповідного права власності, а виключно із купівлею квартири (будинку) протягом 12 місяців перед зверненням.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу за вх. №К-3814/19 від 19 лютого 2019 року в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законне, обґрунтованим та мотивованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права. Відповідач вважає, що наведені апелянтом у апеляційній скарзі підстави та обставини для скасування оскаржуваного рішення суду є надуманими, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Позивач та її чоловік є батьками п'ятьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

26.04.2018 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою та відповідними документами про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

10.07.2018 відповідач повідомив позивача про відмову у призначенні допомоги з посиланням на пункт 10 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, оскільки під час вибіркового обстеження матеріально-побутових умов сім'ї з'ясовано, що малозабезпечена сім'я має додаткові джерела для існування, які не зазначені у декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям" від 01.06.2000 № 1768-III (далі - Закон № 1768) державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Відповідно до ст. 3 Закону №1768, право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім'ї, які постійно проживають на території України.

Заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім'ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації (ст. 4 Закону № 1768).

За приписами ст. 7 Закону №1068, державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли:

- працездатні члени малозабезпеченої сім'ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I - IV рівнів акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, за особами з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; фізичних осіб, які надають соціальні послуги);

- з'ясовано, що малозабезпечена сім'я має додаткові джерела для існування, а також хто-небудь із її складу протягом 12 місяців перед зверненням за наданням державної соціальної допомоги здійснив покупку або оплатив послуги на суму, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім'ї;

- у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 квадратний метр на одного члена сім'ї та додатково 10,5 квадратного метра на сім'ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

Перелік відстав для відмови у призначенні такої допомоги, встановлений нормою ст.7 Закону №1068, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналогічні норми щодо призначення допомоги та переліку підстав для відмови визначені Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України

24 лютого 2003 р. № 250 (далі - Порядок).

Відповідно до п.2 Порядку державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям (далі - соціальна допомога) призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім'ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім'ї.

Призначення і виплата соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за зареєстрованим місцем проживання або місцем фактичного проживання уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї (п.3 Порядку).

Рішення про призначення соціальної допомоги або про відмову в її наданні приймається органом соціального захисту населення протягом десяти календарних днів.

У разі прийняття рішення про відмову в наданні соціальної допомоги орган соціального захисту населення письмово повідомляє про це уповноваженого представника сім'ї із зазначенням підстав відмови та порядку оскарження рішення (п.9 Порядку).

Відповідно до п.10 Порядку, соціальна допомога не призначається у разі, коли:

- працездатні члени малозабезпеченої сім'ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, за особами з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; фізичних осіб, які надають соціальні послуги);

- під час вибіркового обстеження матеріально-побутових умов сім'ї з'ясовано, що малозабезпечена сім'я має додаткові джерела для існування, не зазначені у декларації про доходи та майно (здача у найм або оренду житлового приміщення (будинку) або його частини; один чи кілька членів сім'ї працюють без оформлення трудових відносин у встановленому порядку; можливість отримання доходу від утримання худоби, птиці, інших тварин; дохід від народних промислів, використання наявної сільськогосподарської техніки, вантажної машини, мікроавтобуса тощо);

- особи, які входять до складу малозабезпеченої сім'ї, протягом 12 місяців перед зверненням за наданням соціальної допомоги здійснили купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), автомобіля, транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку тощо або оплатили послуги з навчання, будівництва, ремонту квартири (будинку) або автомобіля, транспортного засобу (механізму), телефонного (в тому числі мобільного) зв'язку тощо (крім житлово-комунальних послуг, у межах норм споживання та медичних послуг, пов'язаних із забезпеченням життєдіяльності) в сумі, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім'ї;

- у власності чи володінні малозабезпеченої сім'ї є друга квартира (будинок) за умови, що загальна площа житла перевищує 21 кв. метр на одного члена сім'ї та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю, чи більше одного автомобіля, транспортного засобу (механізму).

За наявності обставин, передбачених в абзацах другому - шостому цього пункту, державна соціальна допомога може бути призначена органом соціального захисту населення на підставі рішень районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій та виконавчих комітетів міських і районних у містах (у разі їх створення) рад або утворених ними комісій у разі, коли: у складі сім'ї є особа з інвалідністю; у малозабезпеченій багатодітній сім'ї виховуються троє або більше дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років); неможливість отримання будь-яких джерел для існування пов'язана з тривалою хворобою одного та/або кількох членів сім'ї. Рішення про призначення державної соціальної допомоги у таких випадках приймається на підставі обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, яка звернулася за призначенням такої допомоги.

Підставою для відмови у призначенні позивачу державної соціальної допомоги стало те, що позивач 27 червня 2017, тобто протягом 12 місяців перед зверненням за наданням соціальної допомоги, здійснив купівлю квартири у АДРЕСА_1 та те, що у даній квартирі проводяться ремонті роботи на які матеріали були закуплені батьками позивача ще у травні 2017 року.

Судом першої інстанції встановлено із декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, поданої позивачем за період з 01.10.2017 по 01.04.2018, останнім у розділах VI, VII внесені відомості із позначкою "ні", отже позивач вказав про відсутність додаткових джерел для існування за вказаний період та відсутність витрат, здійснених протягом 12 місяців перед зверненням.

09.03.2017 між позивачем та ТОВ "Інтер-Спецмонтаж" укладений договір купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер запису 21171038), вбачається, що державним реєстратором Салійчук Ілоною Михайлівною, Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, Рівненської області, 27.06.2017 вчинено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1.

Підставою для виникнення права власності слугували наступні документи: технічний паспорт, серія та номер: 1548, виданий 05.04.2017, видавник: ПП ОСОБА_9; договір купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості з додатковою угодою №1, серія та номер: СШ285.4.11.330-МП, виданий 09.03.2017, видавник: укладений між ТОВ "Інтер-Спецмонтаж" та ОСОБА_1; акт приймання-передачі об'єкта нерухомості, серія та номер: б/н, виданий 27.06.2017, видавник: укладений між ТОВ "Інтер-Спецмонтаж" та ОСОБА_1; довідка про сплату пайових внесків у повному обсязі, серія та номер: 11.330-МП, виданий 27.06.2017, видавник: ТОВ "Інтер-Спецмонтаж".

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються: окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживчою річчю.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстави набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва встановлені ст.331 ЦК України, а саме:

право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом;

особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі;

право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна);

якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації;

якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації;

до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна);

у разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Згідно із приписами ст. 334 ЦК України, момент набуття права власності за договором є:

1. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

2. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

3. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

4. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що за договором купівлі-продажу майнових прав, покупець отримує у власність не індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру) з усіма притаманними йому властивостями, а майнові права на ще не існуюче майно, яке може стати таким при сукупності всіх передбачених будівельною документацією обставин.

Тобто, за змістом договору купівлі-продажу майнових прав позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира передана позивачу актом прийому-передачі об'єкта нерухомості 27.06.2017. Цього ж числа здійснена державна реєстрація вказаної квартири.

З врахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що фактично позивач придбав власність саме 27.06.2018, тобто з моменту державної реєстрації права на нерухоме майно.

Позивач звернувся із заявою про призначення допомоги до відповідача 26.04.2018, отже, квартира придбана позивачем протягом 12 місяців перед зверненням за наданням соціальної допомоги.

Взявши до уваги вказане вище, суд апеляційної інстанції зазначає, що придбання квартири є підставою для відмови у призначенні державної соціальної допомоги у відповідності до п.10 Порядку.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення допомоги 26.04.2018, а розпорядження про відмову у її призначенні прийняте відповідачем лише 10.07.2018.

Відповідно до п.9 Порядку рішення про призначення соціальної допомоги або про відмову в її наданні приймається органом соціального захисту населення протягом десяти календарних днів.

Судом першої інстанції зазначено, що відповідачем порушені строки прийняття рішення про відмову в її наданні, однак вказане порушення не може бути єдиною та безумовною підставою для його скасування, також підставою для скасування рішення про відмову у наданні державної соціальної допомоги є невідповідність підставам, перелік яких встановлений ст.7 Закону №1068 та п.10 Порядку.

Однак, суд апеляційної інстанції взявши до уваги викладене вище, вважає, що як встановлено матеріалами справи, позивач придбав квартиру протягом 12 місяців перед зверненням за наданням соціальної допомоги. Пунктом 10 Порядку чітко встановлено умови, за яких соціальна допомога не призначається і однією із таких умов є те, що особи, які входять до складу малозабезпеченої сім'ї, протягом 12 місяців перед зверненням за наданням соціальної допомоги здійснили купівлю, зокрема, квартири, то дії відповідача про відмову у наданні соціальної допомоги з цієї підстави є правомірними, а розпорядження скасуванню не належать.

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив дану заяву у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі №460/2852/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді І. В. Глушко
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складений 01 квітня 2019 року.