Справа № 815/350/14
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/350/14
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2019 року м. Одеса
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Верховного суду від 22.08.2018 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09.10.2014 року та Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2015 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
31.10.2018 року адміністративна справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та після проведення автоматичного розподілу справу призначено до розгляду головуючому судді Бутенко А.В.
Ухвалою суду від 06.11.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
18.01.2019 року, протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача публічне акціонерне товариство Імексбанк.
27.03.2019 року, протокольною ухвалою суду, було замінено неналежного Відповідача ОСОБА_3 державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, на належного Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.
26.02.2019 року від представника 3-ї особи, публічне акціонерне товариство Туристично-виробнича фірма Чорне море, надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в обґрунтування якої зазначено, що приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень, а тому, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу. Відсутність у будь-кого (крім декларанта), у тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним рішенням (дією) не породжує для останнього права на звернення із цим позовом у порядку адміністративного судочинства.
Позивач заперечувала щодо закриття провадження у справі та з цього приводу надала письмові заперечення, що даний спір, є публічно-правовим та підлягає розгляду саме в порядку адміністративного судочинства.
Представник відповідача підтримав зазначену заяву та просили суд її задовольнити.
Дослідивши матеріали адміністративного позову, заслухавши думку сторін, суд дійшов до висновку про те, що дана справа не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративне судочинство - це діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України, справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно - правовий спір, це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).
Під час визначення предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права
та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим, приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.
При цьому позивач також заперечує наявність у третьої особи - ПAT Туристично-виробнича фірма Чорне море права власності на спірну будівлю.
Крім того, на обґрунтування наявності правових підстав для скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт Позивач зазначає те, що спірний об'єкт нерухомості самочинно побудований, декларація містить недостовірну інформацію, тому підлягає скасуванню.
Таким чином, позивач, звертаючись до суду з позовом та в судовому засіданні 25.03.2019 року підтверджує про порушення будівельними роботами, які здійснювало ПAT Туристично-виробнича фірма Чорне море, у тому числі її майнових прав.
Проте, захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
За правилами п.1 ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За приписами п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.
Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь субєкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.
Так, відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Тобто, право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.
Суд погоджується з тим, що Позивач оспорює реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт, яка породжує права й обов'язки тільки для тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким її адресовано.
Фактично спірні правовідносини між учасниками справи виникли внаслідок проведення ПAT Туристично-виробнича фірма Чорне море незаконних, на думку Позивача, будівельних робіт, які порушили власні її майнові права, а тому у Позивача виникла необхідність захисту її цивільних (майнових) прав, у зв'язку із чим вона звернулась до суду.
Таким чином, відсутність у будь-кого (крім декларанта), у тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним рішенням (дією) не породжує для останнього права на звернення із цим позовом у порядку адміністративного судочинства.
Отже, вимоги щодо неправомірності реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт є похідними і можуть бути розглянуті при вирішенні цивільним судом питання щодо законності проведення будівельних робіт ПAT Туристично-виробнича фірма Чорне море.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративного суду, оскільки, враховуючи характер спору, суб'єктний склад правовідносин, предмет й підстави заявлених вимог, цей спір має вирішуватись за правилами ЦПК України.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах ОСОБА_4 Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 802/233/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 814/104/17, від 22 серпня 2018 року у справі № 815/1568/16, Постанові Верховного суду у справі № 819/141/17 від 24.01.2019 року.
Суд враховує правову позицію, викладену у Постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.02.2019 року у справі №815/2550/15 щодо можливості розгляду та вирішення справи у подібних правовідносинах в порядку адміністративного судочинства, але звертає увагу на те що у зазначеній справі питання щодо юрисдикції не ставилося сторонами протягом усього слухання справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 238, 241- 243 КАС України,
УХВАЛИВ:
Розяснити позивачу, що спір віднесений до юрисдикції суду з розгляду цивільних справ в порядку цивільного судочинства.
Ухвала суду може бути оскаржена до Пятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 01.04.2019 року.

Суддя Бутенко А.В.

.