Справа № 810/2775/16
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2775/16 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Харитонова Х.Б., за участі представника відповідача ОСОБА_2, представника третьої особи-1 Бєлякова М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи: Бучанська міська рада, Кабінет Міністрів України про визнання протиправним та скасування висновку, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

01.09.2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи: Бучанська міська рада, Кабінет Міністрів України про визнання протиправним та скасування висновку Відділу Держгеокадастру у м.Буча Київської області Головного управління Держгеокадастру у Київській області №01-8/102-16 від 22.08.2016 про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1; зобов'язання Відділу Держгеокадастру у м. Буча Київської області Головного управління Держгеокадастру у Київській області погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі рішення Бучанської міської ради Київської області від 24.09.2015 №2482-78-VI нею був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, проте відповідачем відмовлено у його погодженні у зв'язку з невідповідністю проекту вимогам статей 8, 27, 57 Лісового кодексу України та статей 122, 149 Земельного кодексу України, а саме: розташування запитуваної земельної ділянки у складі масиву земель лісового фонду державної форми власності, розпорядження якими здійснює Кабінет Міністрів України. Позивач вважає вказану відмову протиправною та зазначає, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 розташована у м. Буча та належить до комунальної власності міста, а тому повноваження по розпорядженню цією ділянкою належать Бучанській міській раді.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року позов задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуваний висновок №01-8/102-16 від 22.08.2016 відповідає положенням чинного земельного законодавства України та правові підстави для задоволення позову відсутні.

Бучанська міська рада Київської області подала відзив на апеляційну скаргу, вважє відповідачем безпідставно було відмовлено ОСОБА_4 у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Таку позицію висловлювала і позивач.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник третьої особи заперечував проти задоволення апеляційної скарги, підтримавши доводи, викладені у відзиві.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, 27.05.2015 ОСОБА_4 звернулася до Бучанської міської ради Київської області із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 1000 кв. м., в межах міста Буча (т.1, а.с.11).

Рішенням Бучанської міської ради Київської області від 25.06.2015 №2331-72-VI, з урахуванням змін, внесених рішенням від 24.09.2015 №2482-78-VI, ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 528 кв. м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1, за рахунок земель, не наданих у власність або постійне користування (т.1, а.с.12).

ТОВ "Будпром Проект" на підставі заяви ОСОБА_4 було виготовлено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр.ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.132-166).

Висновком відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Бучанської міської ради від 02.06.2016 №79 було погоджено вищевказаний проект землеустрою та встановлено вважати за можливе відвести земельну ділянку, площею 0,0528 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.1, а.с.14).

В подальшому проект землеустрою поданий позивачем до Відділу Держгеокадастру у м. Буча Київської області для його погодження.

За результатами розгляду проекту Відділом Держгеокадастру у м. Буча Київської області складено висновок від 22.08.2016 №01-8/102-16 "Про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) гр. ОСОБА_4 в АДРЕСА_1" вмотивований тим, що проект землеустрою не відповідає вимогам статей 8, 27, 57 Лісового кодексу України та статей 122, 149 Земельного кодексу України, оскільки:

- в мотивувальній частині рішення Ірпінського міського суду від 17.10.2014 у справі №367/4187/14-ц, яке залишено без змін апеляційним судом Київської області, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховним Судом України, встановлено, що землі площею 890 га, які були віднесені до земель житлової та громадської забудови на підставі рішення Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25.06.2002 "Про віднесення земель Бучанської селищної рад, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління до земель житлової та громадської забудови", є землями лісового фонду державної форми власності;

- рішенням Ірпінського міського суду від 17.10.2014 у справі №367/4187/14-ц рішення Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25.06.2002 "Про віднесення земель Бучанської селищної ради, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління до земель житлової та громадської забудови" визнано недійсним;

- земельна ділянка, яка передбачається до відведення, площею 0,0528 га за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться в межах 890 га;

- відповідно до статей 8, 27, 57 Лісового кодексу України та статей 122, 149 Земельного кодексу України землями державної форми власності розпоряджається, надає у власність для несільськогосподарських потреб та вилучає - Кабінет Міністрів України. (т.1, а.с.16).

Не погодившись з таким висновком та вважаючи свої права порушеними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

В ході розгляду справи колегією суддів встановлено, що 07.12.2018 року відділом у м. Бучі Міськрайонного управління у Бородянському районі та м. Бучі Головного управління Держгеокадастру у Київській області було зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1,площею 0,0528 га, за адресою АДРЕСА_1, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розроблений ТОВ «Будпром Проект», що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.12.18.

Крім того, рішенням Бучанської міської ради від 29.11.18 № 2820-51-7, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 та передано у приватну власність гр. ОСОБА_4 земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 площа 0,0528 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель: землі житлової та громадської забудови.

Вказані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до ч.2 статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Статтею 116 Земельного кодексу України, зокрема частиною 1 передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч.7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до ч. 8 статті 118, ч. 4 статті 123 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки як у власність, так і в користування, погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно ч. 2 цієї статті проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 статті 186-1 Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

З огляду на ч.7 статті 186-1 Земельного кодексу України, органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій»; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Згідно ч.8 ст.186-1 Земельного кодексу України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

З аналізу наведених правових норм вбачається, що за наслідками розгляду звернення розробника проектної документації орган містобудування зобов'язаних протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту надати висновок про погодження проекту землеустрою чи про відмову у його погодженні.

При цьому, єдиною підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою відмови у погодженні ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 є невідповідність вказаного проекту землеустрою вимогам ст.ст.8, 27, 57 Лісового кодексу України та ст.122, 149 Земельного кодексу України. Так, зокрема, Відділом Держгеокадастру у м. Бучі Київської області у спірному висновку зазначено наступне:

- в мотивувальній частині рішення Ірпінського міського суду від 17 жовтня 2014 року по справі №367/4187/14-ц, яке залишене без змін Апеляційним судом Київської області, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховним Судом України встановлено, що землі площею 890 га, які були віднесені до земель житлової та громадської забудови на підставі рішення Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25 червня 2002 року «Про віднесення земель Бучанської селищної ради, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління до земель житлової та громадської забудови» є землями лісового фонду державної форми власності;

- рішенням Ірпінського міського суду від 17 жовтня 2014 року по справі №367/4187/14-ц рішення Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25 червня 2002 року «Про віднесення земель Бучанської селищної ради які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління до земель житлової та громадської забудови» визнано недійсним;

- земельна ділянка, яка передбачається до відведення, площею 0,0528 га за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться в межах 890 га;

- відповідно до статей 8, 27, 57 Лісового кодексу України та статей 122, 149 Земельного кодексу України землями державної форми власності розпоряджається, надає у власність для несільськогосподарських потреб та вилучає Кабінет Міністрів України.

Тобто, на думку відповідача, земельна ділянка орієнтовною площею 0,0528 га за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться в межах території Бучанської лісової дачі площею 890 га, яка обслуговувалася Бучанською лісогосподарською установою і знаходилася за межами населеного пункту Буча, вона належить до земель лісового фонду, а тому розпоряджатися нею мав право виключно Кабінет Міністрів України.

Однак, з наданих Бучанською міською радою пояснень та документів вбачається, що така земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту, перебуває у комунальній власності, а тому питання щодо її передачі у власність належить до компетенції органу місцевого самоврядування, яким є Бучанська міська рада.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, 25 червня 2002 року IV сесією 24 скликання Бучанської селищної ради Київської області було прийнято рішення №71/14-ХХІV, яким віднесено землі, вкриті деревною рослинністю (крім наданих у власність чи користування) в межах Бучанської селищної ради, до земель житлової та громадської забудови і визначено рахувати їх землями запасу, які обслуговуються Бучанською лісогосподарською установою.

Відповідач як і суд першої інстанції посилались на те, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2014 року по справі №367/4187/14-ц за позовом Заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Комунального підприємства Бучанське управління житлово-комунального господарства Бучанської міської ради про скасування рішень ради та витребування земельних ділянок, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06 лютого 2015 року, визнано недійсним, зокрема, рішення Бучанської селищної ради №71/1-4-ХХІV від 25 червня 2002 року «Про віднесення земель Бучанської селищної ради, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління до земель житлової та громадської забудови». Так, на час прийняття вказаного рішення землі, віднесені до земель житлової та громадської забудови, мали лісогосподарське призначення.

Між тим, з аналізу вказаного рішення вбачається, що воно було декларативним та не тягло за собою жодних правових наслідків.

Так, 27 червня 2002 року було прийнято рішення Ірпінської міської ради № 49-3-ХХІУ «Про віднесення земель Іртиського регіону, які обслуговує Бучанська лісогосподарська установа Київського обласного житлово-комунального управління, до земель житлової та громадської забудови». Саме це рішення Ірпінської міської ради мало повноцінне юридичне значення, оскільки воно було прийнято в межах проведення державно-правового експерименту розвитку місцевого самоврядування в Ірпінському регіоні, що діяв протягом 2001-2005 років.

Проведення даного експерименту регулювалося окремим Законом України від 05 квітня 2001 року «Про державно-правовий експеримент розвитку місцевого самоврядування в місті Ірпені, селищах Буча, Ворзель, Гостомель, Коцюбинське Київської області». Однією із особливостей цього експерименту було те, що саме Ірпінська міська рада була координуючим органом на території Ірпінського регіону (до якого входило і смт. Буча), який приймав у межах компетенції рішення, обов'язкові до виконання всіма селищними радами Ірпінського регіону (в т. ч. і Бучанською селищною радою).

Так, саме рішення Ірпінської міської ради від 27 червня 2002 року потягнуло за собою юридичні наслідки у вигляді надання землям, вкритим деревною рослинністю (крім наданих у власність і користування) в межах Ірпінського регіону (включаючи смт. Буча), статусу земель житлової та громадської забудови. Саме цим рішенням було зобов'язано відділ земельних ресурсів внести відповідні зміни до земельно-облікових матеріалів. Відповідно, рішення Бучанської селищної ради від 25 червня 2002 року не потягло за собою жодних правових наслідків.

Натомість рішення Ірпінської міської ради від 27 червня 2002 року на сьогоднішній день не скасоване та не визнане недійсним, а залишається чинним і продовжує діяти. Вказане підтверджується рішеннями Вищого адміністративного суду України, зокрема, у справах № К/9991/47296/12 від 09 жовтня 2012 року, № К/9991/47372/12 під 09 жовтня 2012 року, № К/9991/50816/12 від 09 жовтня 2012 року та № К/9991/50508/12 від 09 жовтня 2012 року.

Таким чином, за наявності чинного на теперішній час рішення Ірпінської міської ради від 27 червня 2002 року про віднесення земель, вкритих деревною рослинністю (крім наданих у власність чи користування) в межах Ірпінського регіону, до земель житлової та громадської забудови, викладені у спірному висновку від 22.08.2016 №01-8/102-16 твердження Відділу Держгеокадастру у м. Буча про належність запланованої позивачем до відведення земельної ділянки до земель лісового фонду державної форми власності є безпідставними.

Таке твердження, на думку колегії суддів, спростовується численною містобудівною документацією, такою як: Генеральні плани населеного пункту Буча 1967 та 2015 років, проект землеустрою 2004 року щодо затвердження меж селища Буча, затверджений рішенням Київської обласної ради від 22 жовтня 2004 року, Постанова Верховної Ради України від 09 лютого 2006 року «Про віднесення селища міського типу Буча Ірпінської міської ради Київської області до категорії міст обласного значення»; висновки експертних земельно-технічних та наукових установ; листи уповноважених органів державної влади, зокрема, Державного агентства лісових ресурсів та Держгеокадастру України тощо.

Також слід зазначити, що фактично на території 890 га розташована величезна кількість об'єктів інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Буча: будівля міської ради, відділ Держгеокадастру в м. Буча, лікарні, дитсадки, школи, стадіони, кладовища, дороги, велика кількість багатоповерхових житлових будинків.

Таким чином, існують беззаперечні докази, які підтверджують, що в межах населеного пункту не існує земель лісового фонду (крім земель Клавдіївського лісгоспу площею 42.6 га. однак, ця територія не відноситься до земель колишньої так званої Бучанської лісової дачі умовною площею 890 га).

При цьому, відділ Держгеокадастру в м. Буча при наданні відмови в погодженні проекту землеустрою гр. ОСОБА_4 не обґрунтував свою позицію жодними письмовими чи речовими доказами, не надав жодного офіційного картографічного матеріалу, який би підтверджував, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 відноситься до земель лісового фонду та знаходиться у межах території площею 890 га.

Таким чином, враховуючи те, що матеріали справи не підтверджують належність земельної ділянки загальною площею 0,0528 га, за адресою: АДРЕСА_1, яка передбачалась до відведення у власність ОСОБА_6 до земель лісового фонду державної форми власності, та враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність відмови відділу Держгеокадастру у м.Буча Київської області у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1, оформлена висновком від 28 серпня 2016 року №01-8/102-16.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на вказане всі аргументи апелянта не заслуговують уваги, оскільки вони не спростовують вірних висновків суду першої інстанції і не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Стаття 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

Повне судове рішення складено 01.04.2019 р.

Керуючись статтями 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи: Бучанська міська рада, Кабінет Міністрів України про визнання протиправним та скасування висновку, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель