Справа № 520/1806/19
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

26 березня 2019 р. № 520/1806/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявої К.І.,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області, , яка полягає у неналежному прийнятті у ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні та зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби у Харківській області, , вчинити дії по належному прийняттю, оформленню та розгляду документів для вирішення питання про надання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Україна, громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта 23807582, дата видачі 26.09.2014 року, орган що видав Вільнюс (05), посвідки на постійне проживання в Україні;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Україна, громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта 23807582, дата видачі 26.09.2014 року, моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., заподіяну протиправною бездіяльністю Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він звернувся до відповідача із відповідним пакетом документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні. Однак під час прийому таких документів відповідачем було допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у неналежному прийнятті у ОСОБА_4 документів. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 04.03.2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління міграційної служби у Харківській області про встановлення факту, визнання протиправної бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди в частині позовних вимог про встановлення факту постійного проживання на законних підставах ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Україна, громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта 23807582, дата видачі 26.09.2014 року, орган що видав Вільнюс (05) на території України після прийняття рішення про припинення громадянства України Указом Президента України від 19.11.2018 №373/2018.

Ухвалою суду від 04.03.2019 року в іншій частині позовних вимог позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що Указом Президента України від 19.11.2018 року №373/2018 оформлено припинення громадянства України ОСОБА_5 відповідно до положень законодавства у звязку з добровільним набуттям громадянства Литовської Республіки. Отже з огляду на вказану обставину позивач є іноземцем. Під час звернення позивача до Шевченківського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області з метою подання документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні було встановлено відсутність у позивача умов законного перебування на території України, а саме вїзду в Україну, а отже позивачем не дотримано усіх встановлених законодавством умов. Також представником відповідача вказано, що позовні вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. є необґрунтованими та недоведеними.

Представник позивача у судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, встановив наступне.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою пр. Леніна (Науки)АДРЕСА_1, ОСОБА_6 з 21.09.1993 року по теперішній час, що підтверджується даними довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13.02.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що 26.09.2014 ОСОБА_4 отримав паспорт громадянина Литовської республіки тип Р, код країни: LTU, номер паспорта 23807582, дата видачі 26.09.2014 року, орган що видав Вільнюс (05) .

27.12.2018 року від Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області на адресу ОСОБА_4 надійшла довідка від 19.12.2018 року №9/19.1-17 про припинення громадянства України, якою повідомлено, що Указом Президента України від 19 листопада 2018 року №373/2018 оформлено припинення громадянства України ОСОБА_4 відповідно до статті 19 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001, тобто внаслідок втрати громадянства України у зв'язку з добровільним набуттям ним громадянства Литовської республіки.

Також позивачем було отримано повідомлення №6311/20981 від 20.12.2018 року аналогічного змісту від Шевченківського районного відділу у м. Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області.

При цьому, відповідно до довідки від 09.01.2019 року №634/187 паспортні документи ОСОБА_4, а саме паспорт громадянина України МТ 064503, виданого ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області 15 вересня 2009 року та паспорт для виїзду за кордон ЕТ №398575, виданий 25.10.2011 органом 6301, вилучені на знищення в установленому законом порядку.

Судовим розглядом справи встановлено, що 09.01.2019 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного відділу у м. Харкові Головного у правління державної міграційної служби України в Харківській області з метою подання документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні.

Зі змісту позову вбачається, що в прийомі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні у каб. №4 було усно відмовлено та запропоновано здійснити непередбачені законодавством дії, а саме виїхати за межі України/в'їхати на територію України.

Матеріали справи свідчать, що позивач з метою врегулювання спору звертався до Шевченківського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, Голови Державної міграційної служби України ОСОБА_7 та до Прем'єр-Міністра України ОСОБА_8

Так, листом Державної міграційної служби України від 08.02.2019 року №Р-312-19/81/265-19 позивача повідомлено, що зміна особою громадянства не є підставою для зміни її резидентського статусу, а також вказано, що відповідно до ч.17 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття рішення про припинення громадянства України залишилися постійно проживати на її території, вважаються такими, які постійно проживають в Україні.

Під час судового розгляду справи встановлено, що 17.01.2019 року позивач повторно особисто прибув до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з метою подання заяви для оформлення посвідки на постійне проживання. Однак у Головному управлінні Державної міграційної служби України в Харківській області йому в усній формі повідомлено про відмову у прийнятті документів та відповідної заяви для оформлення посвідки на постійне проживання у зв'язку з ненаданням доказів на підтвердження законності підстав перебування на території України та необхідності отримання дозволу на міграцію у Шевченківському РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області.

Судом встановлено, що позивач звертався до Шевченківського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області з метою подання заяви для оформлення посвідки на постійне проживання. Проте був повідомлений про те, що вказаним підрозділом заяви не приймаються.

В подальшому, як встановлено судом, 24.01.2019 року ОСОБА_4 з'явився до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області з метою подання документів для оформлення посвідки на постійне проживання.

Як вказано позивачем у позовній заяві та підтверджено представником позивача у судовому засіданні позивачем були подані усі документи, передбачені п. 32 з урахуванням п.34 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. №321, однак посадовою особою відповідача в усній формі повідомлено про відмову у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне проживання. На прохання надати письмову відповідь позивачу у її наданні було також відмовлено.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із відповідною заявою стосовно обґрунтування підстав відмови у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне проживання, а також подано скаргу на дії посадової особи відповідача.

Листом від 12.02.2019 року №6301.18-3109/63.2-19 позивача повідомлено про результати проведеної перевірки за фактами некоректної поведінки посадових осіб ГУДМС в Харківській області.

Матеріали справи свідчать, що адвокатом позивача було направлено до відповідача декілька адвокатських запитів стосовно підстав відмови у прийнятті заяви та документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що листом №6301.8.1-2287/63.2-19 від 01.02.2019 року відповідачем повідомлено, що відносно ОСОБА_4 рішення про відмову в прийнятті документів не приймалося.

Листом №6301.18-2991/63.2-19 від 11.02.2019 року відповідачем повідомлено, що посвідка на постійне проживання оформляється іноземцям або особам без громадянства, які до прийняття рішення про припинення громадянства постійно проживати на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території. При цьому, посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які виключно на законних підставах перебувають на території України. У вказаній відповіді також повідомлено, що для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 24.01.2019 року головним спеціалістом відділу з питань постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_9 було запрошено головних спеціалістів відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Головного управління ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Під час судового розгляду справи зі змісту позову та наданих представником позивача пояснень встановлено, що, на думку позивача, відповідачем допущено протиправну бездіяльність в частині неналежного прийняття у ОСОБА_4 документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, а також повідомлення про відмову у прийнятті таких документів під час їх прийняття. Також вказано, що усні обґрунтування відмови у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне проживання, які надавалися особами, уповноваженими на розгляд зазначеного питання, зводилися до ненадання позивачем доказів, які підтверджують факт його постійного проживання на території України після припинення громадянства України та доказів на підтвердження законності підстав перебування в Україні на час звернення. При цьому єдиний шлях вирішення зазначеної проблеми, запропонований посадовими та службовими особами Державної міграційної служби виїзд з території України та в'їзд на її територію. Проте, на даний час ОСОБА_4 не має змоги виїхати за межі України, оскільки в нього на утриманні знаходяться дідусь та бабуся, які потребують догляду і піклування.

Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Положеннями п.2 ч.1 ст. 17 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що громадянство України припиняється внаслідок втрати громадянства України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. І9 Закону України «Про громадянство України» підставами для втрати громадянства України є добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття.

Як визначено приписами ч.3 ст.19 Закону України «Про громадянство України» датою припинення громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного указу Президента України.

Враховуючи обставини того, що указом Президента України було припинено громадянство України ОСОБА_4 правовідносини між позивачем та міграційними органами України на момент звернення позивача за отриманням дозволу на імміграцію та надання компетентним органом такого дозволу з видачею посвідки на проживання в Україні регулювалися Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.11.2011 № 3773-VI.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини.

Відповідно до ч. 17 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття рішення про припинення громадянства України залишилися постійно проживати на її території, вважаються такими, які постійно проживають в Україні.

Як передбачено положеннями ч.1 ст.5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

Відповідно доч.2 ст.5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підставою для видачі посвідки на постійне проживання іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у частині сімнадцятій статті 4 цього Закону, є відповідний указ Президента України про припинення громадянства України та заяви таких осіб.

Згідно із ч. 19 ст.5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» органам державної влади заборонено вимагати від іноземців або осіб без громадянства, членів їхніх сімей, роботодавців та інших осіб будь-які інші документи або відомості, не визначені цією статтею, для видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» затверджено, зокрема, Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання (далі - Порядок №321), відповідно до п.1 якого посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Згідно з п. 3 Порядку №321 посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживання на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати па її території.

Як передбачено положеннями п. 16 Порядку №321 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений субєкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Згідно з п. 21 Порядку №321 територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого субєкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32 - 34 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений субєкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Відповідно до п. 22 Порядку №321 у разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб'єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету.

Положеннями п. 32 Порядку №321 визначено, що для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають:

1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України;

2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) копію рішення про надання дозволу на імміграцію;

5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Згідно з п. 34 Порядку №321 для оформлення посвідки іноземцям або особам без громадянства, які до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території, замість документа, зазначеного у підпункті 4 пункту 32 цього Порядку, подається довідка про припинення громадянства України встановленого зразка, видана територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС.

До заяви-анкети додається копія зазначеної довідки, засвідчена працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого субєкта шляхом проставлення відмітки Згідно з оригіналом та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.

Оригінал довідки повертається іноземцеві або особі без громадянства.

З аналізу вищевикладених норм законодавства слід дійти висновку, що посадова особа відповідача за результатами розгляду поданих документів для оформлення посвідки на постійне місце проживання в Україні наділена повноваженнями на встановлення їх відповідності, своєчасності їх подання, наявності підстав для оформлення та видачі посвідки, наявності відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряння відомостей про іноземця або особу без громадянства, зазначених в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті, наслідком чого є прийняття відповідного рішення про прийняття таких документів або відмову у їх прийнятті.

При цьому, положеннями Порядку №321 не передбачено наявності у посадової особи повноважень на прийняття інших альтернативних рішень.

Судовим розглядом справи встановлено, що позивач 24.01.2019 року звернувся до відповідача із заявою та пакетом документів для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

Однак після розгляду поданих документів позивачу було в усній формі повідомлено про відмову у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне проживання. При цьому, на прохання надати письмову відповідь посадовою особою відповідача позивачу у наданні такої відповіді було відмовлено.

Представником відповідача під час судового розгляду справи вказано, що позивачем не дотримано вимоги законодавства щодо підтвердження свого законного вїзду в Україну.

Судом з наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що листом від 01.02.2019 року №6301.8.1-2287/63.2-19 адвоката позивача повідомлено, що відносно позивача рішення про відмову в прийнятті документів не приймалось (а.с. 59).

При цьому, обставини прибуття позивача 24.01.2019 року до Головного управління ДМС України в Харківській області для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні сторонами не заперечується та водночас підтверджено наявними у справі доказами.

Проте в той же час, наявні в матеріалах справи копії листів відповідей Головного управління ДМС України в Харківській області від 11.02.2019 року №6301.18-2991/63.2-19 та Шевченківського районного відділу у місті Харкові Головного управління ДМС України в Харківській області на адвокатські запити представника позивача від 04.02.2019 року та 07.02.2019 року відповідно, містять в собі суперечливі дані стосовно виклику посадовою особою відповідача під час прибуття останнього 24.01.2019 року співробітників Шевченківського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, для оформлення протоколу про адміністративне правопорушення у звязку з незаконністю перебування ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України.

Однак, як встановлено судом протокол про адміністративне правопорушення у звязку з незаконністю перебування ОСОБА_4 посадовими особами відповідача складено не було, що сторонами у справі не оспорювалось.

З врахуванням вищевикладеного та встановлених судовим розглядом справи обставин, суд приходить до висновку, що обставини прибуття позивача до відповідача 24.01.2019 року із заявою та документами для оформлення посвідки на постійне проживання в України знайшли своє підтвердження, однак як встановлено судом така заява та документи посадовою особою прийняті не були з посланням на невідповідність останніх вимогам законів. При цьому, відмова у прийнятті таких документів у письмовій формі за бажанням позивача надана не була, як і не була надана в подальшому за направленими адвокатом позивача запитами.

Суд зазначає, що бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлення обставин не прийняття відповідачем жодного рішення за результатами розгляду поданих позивачем документів для оформлення посвідки на постійне проживання в України, як то передбачено положеннями норм діючого законодавства, слід дійти висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо належного розгляду документів, поданих ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

Водночас, суд зазначає, що положеннями Порядку №3212 передбачено певний порядок розгляду документів для оформлення посвідки на постійне проживання в України, визначальним у якому є питання здійснення розгляду документів за заявочним принципом після їх подання особою.

Таким чином, враховуючи обставини встановлення судом протиправної бездіяльності відповідача, яка знайшла своє вираження у здійсненні неналежного розгляду документів, поданих ОСОБА_4, що свідчить про відсутність підстав вважати доведеними обставини надання відповідачем оцінки усім поданим позивачем документам, як того вимагають норми діючого законодавства, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача повторно розглянути документи для вирішення питання про надання ОСОБА_4 посвідки на постійне проживання в Україні з урахуванням висновків суду у даній справі.

Щодо позовної вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Україна, громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта 23807582, дата видачі 26.09.2014 року, моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., заподіяну протиправною бездіяльністю Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем під час розгляду справи не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4.

Разом із позовними вимогами позивачем також заявлено клопотання про стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат.

При цьому, до матеріалів позовної заяви долучено орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які понесені та які очікує понести ОСОБА_4 у зв'язку з розглядом адміністративної справи, з якого вбачається, що оплата послуг на правову допомогу становить 12000,00 грн.

Суд зазначає, що положеннями ч. 1, 3 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

В той же час, положеннями ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз долучених представником позивача до матеріалів справи доказів свідчить, що в обґрунтування заявленого клопотання до суду подано копію довіреності від 18.01.2019 року, якою уповноважено адвоката ОСОБА_1 представляти інтереси позивача, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ №167 від 28.03.2017 року та орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які понесені та які очікує понести ОСОБА_4 у зв'язку з розглядом адміністративної справи.

При цьому, суд зазначає, що до суду не надано договору про надання правничої допомоги, а також доказів понесення позивачем зазначених витрат на професійну правничу допомогу, що з огляду на вимоги норми Кодексу адміністративного судочинства України виключає можливість задоволення даного клопотання позивача.

Водночас, з огляду на висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, на його користь підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 768,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, 61103) до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області (вул. Римарська, 24, м. Харків, 61057) про визнання протиправної бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області () щодо належного розгляду документів, поданих ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби у Харківській області () повторно розглянути документи для вирішення питання про надання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження: Україна, громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта 23807582, дата видачі 26.09.2014 року, орган що видав Вільнюс (05), посвідки на постійне проживання в Україні з урахуванням висновків суду у даній справі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, 61103, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянство: Литовська республіка, паспорт тип Р, код країни: LTU, номер паспорта 23807582, дата видачі 26.09.2014 року, орган що видав Вільнюс (05)) сплачену суму судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області (вул. Римарська, 24, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ - 37764460).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 01 квітня 2019 року.

Суддя Мельников Р.В.