Справа № 0540/8527/18-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року справа №0540/8527/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченка І.В., Шишова О.О., секретар судового засідання Верховецька Г.О., за участю позивача ОСОБА_5, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача Кузнецової О.М.,Рижко О.С. , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року (повний текст складено 20 листопада 2018 року в м. Слов'янськ) у справі № 0540/8527/18-а (суддя І інстанції - Череповський Є.В.) за позовом ОСОБА_5 до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком, скасування рішення № 232 від 22 березня 2018 року, зобов'язання зарахувати до пільгового стажу період роботи у "Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні" з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 10.08.2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2018 року ОСОБА_5 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком, скасування рішення № 232 від 22 березня 2018 року, зобов'язання зарахувати до пільгового стажу період роботи у "Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні" з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 10.08.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10 серпня 2017 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до норм ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення". На час звернення із заявою позивач мав необхідний для призначення пенсії стаж роботи, однак після розгляду поданих документів позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, визначеної нормами ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", у зв'язку з тим, що до його страхового стажу не було зараховано стаж за період роботи у "Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні" з 15 серпня 1995 року по 30 вересня 2001 року у зв'язку з тим, що заявник при зверненні за оформленням пенсії надав довідку про пільговий стаж, яка видана більш ранньою датою. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 06.03.2018 року у справі № 225/6682/17 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області про зобов'язання до вчинення певних дій. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області № 604 від 21 серпня 2017 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області розглянути повторно заяву ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

Після ухвалення вищевказаного рішення відповідач 22 березня 2018 року повторно розглянув заяву Позивача про призначення пенсії за віком від 10.08.2017 року, за результатом чого було прийнято рішення № 232 про відмову у призначенні пенсії, з тих же підстав, що й скасоване 06.03.2018 року рішення відповідача. Позивач вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії № 232 від 22.03.2018 р. було прийнято Відповідачем неправомірно.

Позивач просив суд: - визнати неправомірними дії Відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком; - скасувати рішення Відповідача № 232 від 22.03.2018 року про відмову в призначенні йому пенсії; - зобов'язати Відповідача зарахувати до пільгового трудового стажу Позивача період роботи у "Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні" з 15.08.1995 р. по 30.09.2001 р. та призначити Позивачу пенсію за віком на пільгових умовах з 10.08.2017 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у справі № 0540/8527/18-а позов задоволено. Визнано неправомірними дії Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду Донецької області щодо відмови ОСОБА_5 у призначенні йому пенсії за віком. Скасовано рішення Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду Донецької області № 232 від 22.03.2018 року про відмову в призначенні пенсії. Зобов'язано Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду Донецької області зарахувати до пільгового трудового стажу ОСОБА_5 період роботи у "Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні" з 15.08.1995 р. по 30.09.2001 р. та призначити ОСОБА_5 пенсію за віком на пільгових умовах з 10.08.2017 року.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що у зв'язку з відсутністю можливості здійснення перевірки первинних документів та підтвердження достовірності наданих довідок про пільговий стаж роботи, які видано у листопаді 2014 року та відсутності даних про сплату заробітної плати згідно даних персоніфікованого обліку управлінням прийнято рішення не зараховувати спірний період роботи в Першому ВГРЗ до пільгового стажу роботи.

Крім того, ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсії і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України, а тому правовідносини з призначення пенсії і оформлення документів відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України та їх дискреційним повноваженням. Відповідачем у відзиві на позов зазначалось, що зарахування спірного періоду роботи позивача у Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року не надасть позивачу права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки є інші періоди роботи, які позивач працював не повний робочий день під землею і тому не можуть бути зараховані до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах і які не є предметом спору.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційцної скарги, проти чого заперечував представник позивача та позивач наголошуючи на законності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що позивач - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Відповідач - Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, є органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Положенням про Пенсійний фонд України", затвердженим Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №384/2011, згідно ст. 43 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

10 серпня 2017 року позивач звернувся до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою № 1591 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Пенсійний орган рішенням № 604 від 21 серпня 2017 року в призначенні пенсії на пільгових умовах позивачу відмовив, мотивуючи відмову тим, що страховий стаж позивача, який документально підтверджений, складає 29 років 06 місяців 04 дні, з яких пільговий стаж по списку № 1 складає 18 років 02 місяці 16 днів, що зазначено в рішенні Дзержинського міського суду Донецької області від 06 березня 2018 року у справі № 225/6682/17, що набрало законної сили 11.04.2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Управлінням під час розрахунку стажу для пенсії за віком не враховано до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року в "Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні" у зв'язку з тим, що надана ним довідка на підтвердження трудового стажу у вказаний період часу, видана більш ранньою датою, а перевірку інформації, яка наявна у вказаній довідці здійснити неможливо у зв'язку із знаходженням первинних документів на непідконтрольній українській владі території.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 06.03.2018 року у справі № 225/6682/17 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області про зобов'язання до вчинення певних дій. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області (85200, м.Торецьк, вул. Дружби,26, ) щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м.Дзержинську Донецької області № 604 від 21 серпня 2017 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області розглянути повторно заяву ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.

Після ухвалення вищевказаного рішення управління 22 березня 2018 року повторно розглянуло заяву позивача про призначення пенсії за віком від 10.08.2017 року, за результатом чого було прийнято рішення № 232 про відмову у призначенні пенсії. Управлінням вдруге під час розрахунку стажу для пенсії за віком не враховано до пільгового стажу позивача період роботи з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року в "Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні" у зв'язку з тим, що надана ним довідка на підтвердження трудового стажу у вказаний період часу, видана більш ранньою датою.

Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України (його територіальні органи) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є суб'єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади, до яких відноситься і Відповідач) зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 8 Закону України Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами. Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно абзацу 2 пункту 15 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції Закону України № 3108-IV від 17.11.2005 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування") положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону №1058, винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

З аналізу вищезазначених норм чинного законодавства вбачається, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.

Судом першої інстанції встановлено, що із записів трудової книжки НОМЕР_1, яка оформлена на ім'я ОСОБА_5, вбачається, що останній працював:

- з 16.05.1990 року по 31.08.1990 року - учнем гірничого ІІ підземного з підземним робочим днем на шахті Дзержинського;

- з 19.12.1990 року по 04.02.1991 року - учнем гірником очисного вибою підземним з повним робочим днем під землею на шахті Дзержинського;

- з 05.02.1991 року по 30.04.1991 року - гірником очисного вибою підземним з повним робочим днем під землею на шахті Дзержинського;

- з 12.06.1991 року по 14.06.1991 року - гірником очисного вибою підземним з повним робочим днем під землею на шахті Дзержинського;

- з 30.12.1992 року по 09.08.1995 року - гірником очисного вибою підземним з поним робочим днем на підземній роботі на шахті Дзержинського;

- з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року - у "Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні" респираторником;

- з 15.10.2001 року по 04.12.2001 року - учнем прохідника підземним з повним робочим днем на підземній роботі на шахті Дзержинського;

- з 05.12.2001 року по 30.04.2002 року - прохідником підземним з повним робочим днем на підземній роботі на шахті Дзержинського;

- з 02.07.2002 року по 19.02.2009 року на посадах гірника очисного вибою 2 р., горного майстра підземного, заступника начальника участка ВТБ підземного, гірника очисного забою 5 р. підземним на шахті "Південна" ДП "Дзержинськвугілля";

- з 16.03.2009 року по 21.07.2011 року - на посадах прохідника 5 р. з повним робочим днем під землею, майстра гірничого підземного на шахті "Південна" ДП "Дзержинськвугілля";

- з 06.08.2011 року по 02.02.2013 року - майстром гірничим підземним;

- з 04.02.2013 року по 27.11.2014 року - гірником очисного вибою 5 р. підземним;

- з 23.02.2015 року по 05.08.2016 року - прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем на підземній роботі на шахті імені Ф.Е.Дзержинського ДП "Дзержинськвугілля";

- з 06.08.2016 року - гірником з ремонту гырських виработок 3 розряду пыдземним з повним робочим днем на підземній роботі на шахті імені Ф.Е.Дзержинського ДП "Дзержинськвугілля".

Крім того, з 16.06.1991 року по 14.12.1992 року позивач проходив військову службу в Радянській Армії.

Зазначені записи у трудовій книжці виконані та засвідчені підписом належних посадових осіб та скріплені печатками.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами....

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності пільгового характеру роботи, у зв'язку з наданням зазначених довідок підприємством, що знаходиться на території, непідконтрольній українській владі.

Окрім іншого, суд першої інстанції зазначив, що відмова відповідача прийняти до розгляду довідки про підтвердження фактичного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої позивачу датою ранньою ніж звернення за призначенням пенсії, не ґрунтується на діючому законодавстві.

Неможливість Відповідача здійснити перевірки відомостей в довідці, законодавством не визначена як підстава для того, щоб вважати її нікчемною.

Судом першої інстанції прийняв до уваги і практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Європейським судом з прав людини у справах "Loizidouv. Turkey", "Cyprusv. Turkey" , "Mozerv/the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Othersv. Moldova and Russia", ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Разом з цим, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Робота позивача повний робочий день у "Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні" на посаді респіраторника з 15.08.1995 року по 30 вересня 2001 року підтверджується довідкою, яка в сукупності з іншими доказами по справі (записами в трудовій книжці).

Інші доводи відповідача, які наведені у відзиві на адміністративний позов, зокрема про звернення позивача з заявою про призначення пенсії вдруге і прийняття відповідачем рішення № 23 від 04.06.2018 року про відмову у такому призначенні, судом не прийнято до уваги, оскільки питання законності прийняття вказаного рішення не є предметом даного спору.

Порядок, затверджений постановою КМУ № 637 від 12.08.1993, було прийнято саме з метою створення юридичних механізмів підтвердження трудового стажу працівників з метою належної реалізації ними права на пенсійне забезпечення, у зв'язку з чим Порядком передбачено кілька альтернативних способів підтвердження трудового стажу, які можуть бути застосовані в різних ситуація (на підставі інших, ніж трудова книжка, документів або на підставі показань свідків).

Таким чином, відповідач всупереч конституційним гарантіям, без законних підстав, протиправно не врахував до пільгового стажу позивача період роботи з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року у "Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні" на посаді респіраторника.

На підставі п..4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно п.4.7 Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх поданих документів, є протиправним, а тому суд вважає позовні вимоги про скасування цього рішення та зобов'язання зарахувати до пільгового стажу період роботи у "Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні" з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані КонституцієюУкраїни та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Щодо позовної вимоги призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 10.08.2017 року, судом першої інстанції зазначено наступне.

Записами в трудовій книжці позивача, а також довідкою № 2/90 від 28 листопада 2014 року, виданою Першим воєнізованим гірничорятувальним загоном, підтверджується період роботи позивача з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року на посаді респіраторником.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Тобто, судом за результатами розгляду справи може бути задоволено будь-яку з цих вимог, у тому числі й вимогу про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень вчинити пені дії.

Відповідно до ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах в яких позивач оскаржує протиправні дії чи бездіяльність відповідача у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень.

Тобто законодавець передбачив обов'язок суду змусити суб'єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

У судовому рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Олссон проти Швеції" від 24 березня 1988 року (скарга №10465/83) зазначено, що серед вимог, які суд визначив як такі, що випливають з фрази "передбачено законом", є наступні:

- будь-яка норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію;

- фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципу верховенства права. У внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічної влади у здійснення прав;

- закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання влади.

Запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суди зобов'язані відновити порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Але ж в даному випадку втручання у дискреційні повноваження відповідача є виправданими, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права позивачів.

А завданням адміністративного судочинства, у відповідності до ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. При цьому, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди при розгляді справ застосовують принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а також Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод як джерело права.

Так, у рішенні у справі Волохи проти України зазначено: Таким чином, Суд доходить висновку, що це втручання не може розглядатися як таке, що було здійснене "згідно із законом", оскільки законодавство України не визначає з достатньою чіткістю межі та умови здійснення органами влади своїх дискреційних повноважень у сфері, про яку йдеться, та не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля при застосуванні таких заходів спостереження.

Будь-яка дія органів державної влади має будуватися на цьому принципі, а відтак чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Броньовський проти Польщі від 22 червня 2004 року). Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Гавенда проти Польщі від 14 березня 2002 року., Рішення Європейського суду з прав людини у справі Аманн проти Швейцаріїї від 16 лютого 2000 року).

Також, Європейський суд з прав людини Рішенням у справі Круслена від 24 квітня 1990 року зазначає, що закон, який надає дискреційне право, має визначати межі здійснення такого права, хоча докладні правила та умови мають міститися в нормах субстантивного права. Проте надання законом виконавчій владі, чи судді нічим не обмеженого дискреційного права, суперечило б принципові верховенства права. Отже, закон має досить чітко визначати межі будь-яких таких повноважень, наданих компетентним органам, а також спосіб їх застосування, щоб забезпечувати належний захист особистості від свавільного втручання.

Загальні принципи диференціації між підміною органу державної влади судом та здійсненням правосуддя безпосередньо сформульовано в рішенні у справі Фадєєва проти Росії від 9 червня 2005 року, в якому Суд з відсилкою до справи Баклі проти Сполученого Королівства, зазначив, що: Згідно з усталеною практикою Суду саме національні органи влади мають дати вихідну оцінку необхідності втручання як стосовно законодавчого поля, так і реалізації конкретного заходу, але, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду, їхнє рішення підлягає перевірці Судом на предмет його відповідності вимогам Конвенції.

Зобов'язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між органами державної влади та суб'єктами господарювання. Також, що є дуже важливим, суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями. Дана думка повністю підтверджена рішенням від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховного Суду України, який вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції зазначив, що позивач при зверненні до відповідача подав весь пакет необхідних документів однак, відповідачем за результатами розгляду заяви позивача вдруге не було прийнято рішення про призначення пенсії. Таким чином, суд вважає, що відповідач у спірних відносинах вже реалізував свої дискреційні владні повноваження, відмовивши позивачу двічі поспіль у призначенні пенсії.

Таким чином, оскільки у ході судового розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії протиправно, а визначених законом підстав для такої відмови під час розгляду справи встановлено не було, суд першої інстанції дійшов висновку, що відновлення порушеного права позивача можливе не інакше, як шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії, зокрема, зобов'язати Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_5 пенсію за віком на пільгових умовах з 10 серпня 2017 р.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості та наміру суб'єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду. Водночас, судом не встановлено, що для прийняття рішення виконано всі умови, визначені законом, а саме, що уповноваженим органом здійснено перевірку усії наданних позивачем документів та зроблено відповідний розрахунок з урахуванням висновків суду.

З урахуванням викладеного належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов'язання відповідача повторно розглянути питання щодо призначення пенсії із прийняттям відповідного владного рішення, з урахуванням висновків суду щодо неправомірності дій управління в частині не зарахування до пільгового трудового стажу періоду роботи ОСОБА_5 у «Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні» з 15 серпня 1995 року по 30 вересня 2001 року.

Однак, суд першої інстанції, вірно вирішивши дану справу в частині зарахування до пільгового стажу спірних періодів роботи помилково втрутився в дескриційні повноваження пенсійного органу та зобовязав його призначити позивачу пенсію, відтак, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині з зобовязанням відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення їй пенсії з урахуванням висновків суду першої інстанції, а тому з урахуванням вимог статті 317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом заміни четвертого абзацу резолютивної частини рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у справі № 0540/8527/18-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у справі № 0540/8527/18-а за позовом ОСОБА_5 до Торецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком, скасування рішення № 232 від 22 березня 2018 року, зобов'язання зарахувати до пільгового стажу період роботи у "Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні" з 15.08.1995 року по 30.09.2001 року та призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 10.08.2017 року змінити.

Четвертий абзац резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у справі № 0540/8527/18-а викласти у наступній редакції: «Зобов'язати Торецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_5 від 22 березня 2018 року про призначення пенсії на пільгових умовах з урахуванням висновків суду щодо неправомірності дій управління щодо не зарахування до пільгового трудового стажу періоду роботи ОСОБА_5 у «Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні» з 15 серпня 1995 року по 30 вересня 2001 року з зарахуванням зазначеного періоду до пільгового стажу.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у справі № 0540/8527/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 02 квітня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов