Справа № 440/666/19
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/666/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Гнітько О.О.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Прудкої І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

22 лютого 2019 року ОСОБА_3 /надалі - позивач; ОСОБА_3./ звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області /надалі - відповідач; ГУ Держгеокадастру у Полтавській області/ про визнання неправомірною відмови Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у затвердженні проекту землеустрою від 05.02.2019 та зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області затвердити проект землеустрою та надати у власність земельну ділянку (НОМЕР_2).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 05.02.2019 №833-СГ ОСОБА_3 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, кадастровий номер: НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га на території Машівської селищної ради Машівського району Полтавської області. Позивач вважає вказану відмову неправомірною, посилаючись на те, що проект був погоджений Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області, земельну ділянку зареєстровано у Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера НОМЕР_2. Вказує, що оскаржуваний наказ не містить жодної підстави для відмови у затвердженні погодженого проекту землеустрою.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/666/19, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14:30 26 березня 2019 року, витребувано докази.

13 березня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву /а.с. 57-60/, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що відповідно до частини 4 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що передача земельних ділянок у власність безоплатно у власність громадянам у межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України, проводиться один раз по кожному виду використання. Водночас, у власності ОСОБА_3 вже знаходиться земельна ділянка кадастровий номер: НОМЕР_3 площею 0,1912 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданим ОСОБА_3 Звертає увагу суду, що право на отримання земельної ділянки у власність земельним законодавством встановлено лише один раз по кожному виду цільового використання, передбаченому статтею 121 Земельного кодексу України. При цьому одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, котра скористалася своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої статтею 121 Земельного кодексу України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає різницю між гранично можливою та раніше отриманою у власність.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Рішенням Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області від 24.09.2012 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки гр. ОСОБА_3 на території АДРЕСА_2» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки гр. ОСОБА_3 на території АДРЕСА_2 (пункт 1 рішення); гр. ОСОБА_3 передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,4412 га, в т.ч.:

- для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) - 0,2500 га;

- для ведення особистого селянського господарська - 0,1912 га (пункт 2 рішення) /а.с. 80/.

ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 на підставі рішення Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області від 24.09.2012 про те, що він є власником земельної ділянки площею 0,1912 га у межах згідно з планом, яка розташована у Полтавській області Машівському районі, с. Огуївка, вул. Паризької Комуни з цільовим призначенням земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства /а.с. 78/.

За ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,1912 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 /а.с. 81/.

23.08.2017 ОСОБА_3 звернувся до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області із заявою 23.08.2017 (вхідний номер А-20024/0/5-17 від 23.08.2017) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської за межами населеного пункту /зворот а.с. 29/.

У вказаній заяві позивачем повідомлено, що право на одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності не використано.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 13.12.2017 №11829-СГ надано дозвіл гр. ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га пасовищ земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області за межами населеного пункту /а.с. 30/.

На підставі вказаного наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 13.12.2017 №11829-СГ на замовлення ОСОБА_3 Приватним підприємством "Алідада" виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Машівської селищної ради Машівського району Полтавської області (за межами населених пунктів) /а.с. 26-55/.

Висновком експерта державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Рівненській області Гіщак О.П. про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 16.03.2018 № 2953/82-18 зроблено підсумкову оцінку проекту землеустрою: «погоджується» /а.с. 55/.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2018 у справі №1640/2469/18 адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36038, ) про визнання відмови неправомірною, зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у вирішенні заяви ОСОБА_3 від 08.06.2018 (зареєстрована за №А-8261/0/25-18) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області за межами населеного пункту. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36038, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 08.06.2018 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (НОМЕР_2) у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області за межами населеного пункту (зареєстрована за №А-8261/0/25-18) з урахуванням правової оцінки спірного питання, наданої судом у даному рішенні. В іншій частині позовних вимог відмовлено /а.с. 116-121/.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2018 у справі №1640/2469/18 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2018 по справі №1640/2469/18 змінено, виклавши абзац 3 резолютивної частини в наступній редакції: "Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36038, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 08.06.2018 року та вирішити питання про затвердження ОСОБА_3 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (НОМЕР_2) у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області за межами населеного пункту (зареєстрована за №А-8261/0/25-18)". В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2018 року по справі № 1640/2469/18 - залишено без змін /а.с. 122-126/.

31.01.2019 ОСОБА_3 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (НОМЕР_2) сільськогосподарського призначення державної власності площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Машівської селищної ради Машівського району Полтавської області, та передати земельну ділянку у власність /а.с. 62/. До вказаної заяви позивачем було додано: проект землеустрою; витяг із державного земельного кадастру.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 05.02.2019 № 833-СГ «Про розгляд заяви» відповідно до частини 4 статті 116 та статей 118,121, 122, 186 Земельного кодексу України, статті 50 Закону України «Про землеустрій», Положення про Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, затвердженого наказом Державної служби геодезії, картографії та кадастру України від 17.11.2016 №308, рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2018 у справі №1640/2469/18 відмовлено громадянину ОСОБА_3 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га на території Машівської селищної ради Машівського району Полтавської області, у зв'язку з невідповідністю його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів /а.с. 11, 63/.

Позивач не погодився з наказом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 05.02.2019 № 833-СГ, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку наказу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 05.02.2019 № 833-СГ, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України /надалі - ЗК України/ визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з приписами частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України від 25.10.2001 №2768-III громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно пункту в) ч. 1 ст. 20 Закону України "Про землеустрій" землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності, зокрема, в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Підставою проведення землеустрою, зокрема, є рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (п. а) ч. 1 ст. 22 Закону України "Про землеустрій".

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі, зокрема, формування нових земельних ділянок (ч. 1 ст. 50 ЗУ "Про землеустрій").

Виходячи з приписів статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічний правовий висновок в зроблено у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі №463/3375/15-а.

Частиною 6 статті 186 ЗК України передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122цього Кодексу.

Згідно з приписами частини 18 статті 186 ЗК України кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб'єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами.

Частиною 20 статті 186 ЗК України визначено, що погодження документації із землеустрою здійснюється за місцем розташування земель (земельних ділянок) територіальними органами центральних органів виконавчої влади, утвореними у районі, місті обласного, республіканського значення (Автономної Республіки Крим), містах Києві та Севастополі, або міжрегіональним територіальним органом, у разі якщо повноваження його поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць.

Відповідно до частини 1 статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з частиною 4 статті 186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Відповідно до частини 5 статті 186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Частиною 6 статті 186-1 ЗК України встановлено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Згідно з частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

При цьому, частиною 4 статті 116 ЗК України встановлено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Таким чином, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян із земель державної або комунальної власності провадиться один раз по кожному виду використання та передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства проводиться у розмірі не більше 2,0 гектара.

Як встановлено судом, рішенням Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області від 24.09.2012 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки гр. ОСОБА_3 на території АДРЕСА_2» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки гр. ОСОБА_3 на території АДРЕСА_2 (пункт 1 рішення); гр. ОСОБА_3 передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,4412 га, в т.ч.:

- для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) - 0,2500 га;

- для ведення особистого селянського господарська - 0,1912 га (пункт 2 рішення) /а.с. 80/.

ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 на підставі рішення Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області від 24.09.2012 про те, що він є власником земельної ділянки площею 0,1912 га у межах згідно з планом, яка розташована у Полтавській області Машівському районі, с. Огуївка, вул. Паризької Комуни з цільовим призначенням земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства /а.с. 78/.

За ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,1912 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 /а.с. 81/.

Таким чином, позивач ОСОБА_3 реалізував своє право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара, а саме, в розмірі 0,1912 га.

Водночас, 23.08.2017 ОСОБА_3 звернувся до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області із заявою 23.08.2017 (вхідний номер А-20024/0/5-17 від 23.08.2017) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської за межами населеного пункту /зворот а.с. 29/.

У вказаній заяві позивачем повідомлено, що право на одержання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної та комунальної власності не використано.

На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 13.12.2017 №11829-СГ на замовлення ОСОБА_3 Приватним підприємством "Алідада" виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Машівської селищної ради Машівського району Полтавської області (за межами населених пунктів) /а.с. 26-55/.

Згідно з пояснювальною запискою до вказаного проекту землеустрою даним проектом землеустрою відповідно до ст.ст. 15-1, 22, 116, 118, 121, 122 ЗК України передбачено відвести земельну ділянку із земель запасу сільськогосподарського призначення державної власності та передати гр. ОСОБА_3 земельну ділянку у власність для ведення особистого селянського господарства КВЦПЗ-01.03 загальною площею - 2,0000 га, в тому числі: 2,0000 га (пасовища) /зворот а.с. 28/.

Отже, положення вказаного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідають вимогам частини 4 статті 116, пункту "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, що відповідно до частини 6 статті 186-1 Земельного кодексу України є підставою для відмови у погодженні цього проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до приписів частини 1 статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Частиною 7 статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» передбачено, що громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до частини 1 статті 56 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара.

З огляду на системний аналіз положень вищенаведених норм законодавства, досліджуючи співвідношення понять «особисте підсобне господарство» та «особисте селянське господарство» можна зробити висновок, що право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства мають ті громадяни, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі не більше 0,6 га відповідно до приписів Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року.

У такому випадку безоплатна передача земельної ділянки буде здійснюватися за загальним порядком, визначеним статтею 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі №6-228цс14 (реєстраційний номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 46301647).

Однак, позивач у 2012 році реалізував своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та у разі затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальна площа земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства становитиме 2,1912 га, тобто перевищить норму, встановлену статтею 121 Земельного кодексу України (не більше 2,0 гектара), відтак, суд не бере до уваги доводи позивача та його представника щодо протиправності оскаржуваної відмови, оформленої наказом від 05.02.2019 № 833-СГ, з посиланням на приписи статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство».

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наказ від 05.02.2019 № 833-СГ «Про розгляд заяви», яким відмовлено громадянину ОСОБА_3 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, кадастровий номер НОМЕР_2, для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га на території Машівської селищної ради Машівського району Полтавської області прийнято ГУ Держгеокадастру у Полтавській області на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що визначені законодавством України, та обґрунтовано.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання неправомірною відмови Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у затвердженні проекту землеустрою від 05.02.2019 та похідні від них вимоги про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області затвердити проект землеустрою та надати у власність земельну ділянку (НОМЕР_2), - необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Стосовно клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, за приписами вказаної норми покладення таких зобов'язань на суб'єкта владних повноважень є правом, а не обов'язком суду.

Суд не вбачає підстав для застосування зазначеної форми контролю за виконанням судового рішення, оскільки у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено.

У зв'язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (ідентифікаційний код 39767930, вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039) про визнання відмови неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повне рішення складено 01 квітня 2019 року.

Суддя С.С. Сич