Справа № 1440/1983/18
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 р. м. ОдесаСправа № 1440/1983/18

Категорія:12 Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв в порядку письмового провадження 13 грудня 2018 року

Судова колегія Пятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Градовського Ю.М., Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Господарського суду Миколаївської області про визнання противоправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Державній судовій адміністрації України, Господарському суду Миколаївської області, а саме: визнання протиправною бездіяльність щодо не здійснення, у період з червня 2017 року по липень 2018 року, нарахування суддівської винагороди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної відповідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» та ЗУ «Про державний бюджет на 2018 рік»; зобов'язання здійснити перерахунок розміру суддівської винагороди позивача, виплаченої у відповідному періоді.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позивні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позивних вимог, так як розмір суддівської винагороди позивача, виплаченою у спірному періоді, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII, а не ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» та ЗУ «Про державний бюджет на 2018 рік».

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що спірному періоді позивач працював на посаді судді Господарського суду Миколаївської області та отримував суддівську винагороду, як суддя, що не пройшов кваліфікаційного оцінювання, згідно положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ.

При цьому, посадовий оклад позивача складав суму 10 мінімальних заробітних плат, розмір яких визначався на підставі положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII.

В свою чергу, не погоджуючись з розміром нарахованої позивачу суддівської винагороди, останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин справи судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин відсутні правові правових підстав для перерахунку виплаченої позивачу суддівської винагороди, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно п. 23 розділу ХІІ ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ, до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ, суддівська винагорода регулюється цим Законом, ЗУ «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 3 ст. 133 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

При цьому, п. 3 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Між тим, положеннями ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі, починаючи з 1 січня складає 3200 грн.

При цьому, положеннями ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі, починаючи з 1 січня складає 3723 грн.

Колегією суддів встановлено, що позивач, у період з червня 2017 року по липень 2018 року, перебував на посаді судді Господарського суду Миколаївської області, отримуючи суддівську винагороду у розмірі, визначену відповідно до положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ як суддя, що не пройшов кваліфікаційного оцінювання.

При цьому, розмір посадового окладу позивача у вищевказаний період складав суму 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII, яким встановлено порядок застосування терміну мінімальна заробітна плата, як розрахункової величини для визначення посадових окладів працівників.

В свою чергу, на думку позивача, розмір його посадового окладу мав обраховуватись виходячи з розміру 10 мінімальних заробітних плат, встановлених ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік».

Між тим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, як зазначалось вище колегією суддів, посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, згідно положень ч. 3 ст. 133 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ.

При цьому, колегія суддів вважає, що вказана норма є бланкетною та визначає лише кількість мінімальних заробітних плат, необхідних для встановлення розміру посадового окладу судді, без встановлення розміру останніх.

В свою чергу, нормативним доповненням до зазначеної статті є положення ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VІІІ.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що приймаючи ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VІІІ законодавцем встановлено: по-перше, два види (розміри) мінімальної заробітної плати; по-друге, заборонено застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати, передбачений Державним бюджетом України; по-третє, передбачено, що для визначення посадових окладів суддів застосовується розмір мінімальної заробітної плати 1600 грн.

При цьому, колегія суддів вважає, що таким законодавчим регулюванням законодавцем не порушено гарантій суддів щодо розміру суддівської винагороди, так як для визначення окладу судді підлягає застосуванню розмір мінімальної заробітної плати, який не є меншим від того, що застосовувався раніше до такого врегулювання.

Внаслідок чого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для перерахунку виплаченої позивачу суддівської винагороди у межах спірних правовідносин.

В свою чергу, вищевикладені висновки колегії суддів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 04 жовтня 2018 року (справа № 820/648/18), а також постанові від 24 жовтня 2018 року (справа № 816/1406/17).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4