Справа № 620/302/19
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року Чернігів Справа № 620/302/19

Чернігівський окружний адміністративний суду складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 28.01.2019 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 і просить:

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.12.2018 року №1305 «Про результати службового розслідування по факту допущення втрати ресурсів продовольчої служби на загальну суму 309 292,32 грн.»;

визнати протиправним та скасувати п. 3 підпункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.01.2019 року №10 «Про преміювання військовослужбовців військвої частини НОМЕР_1 за підсумками роботи за грудень 2018 року» начальнику речової служби військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_1 за підсумками роботи за грудень 2018 року премія встановлена в розміру 0%.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом від 28.12.2019 року №1305 безпідставно було притягнуто до матеріальної відповідальності старшину ОСОБА_1 . Позивач наполягає на тому, що притягнення до повної матеріальної відповідальності військовослужбовця можливе лише у виключних випадках та за доведеності вини у завданні шкоди. Підставою для такої відповідальності є умисне знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачення військового майна військовослужбовцем або вчинення інших умисних протиправних дій. Позивач зазначає, що за результатами проведеного розслідування документально не підтверджено вини позивача в розтраті паливно-мастильних матеріалів. Крім того позивач зазначає, що відповідачем порушено строки притягнення до матеріальної відповідальності. Також ОСОБА_1 зазначає, що повторне притягнення його до відповідальності за одне й те саме порушення є протиправним. З приводу наказу про преміювання, позивач вважає, що підставою для його винесення став протиправний наказ про притягнення його до матеріальної відповідальності, а тому він підлягає скасуванню як похідний. З огляду на зазначені обставини, позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою суду від 01.02.2018 у справі відкрито провадження, слухання справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ухвалою сторонам надано терміни для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

Військовою частиною НОМЕР_1 було направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. Відповідач наполягає на тому, що службовим розслідуванням встановлено всі складові, що дають підстави для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, а саме заподіяння шкоди, протиправна поведінка, причинний зв`язок та наявність шкоди. Порушення строків притягнення позивача до відповідальності не є підставою для скасування цього наказу, адже ані Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР ані іншим нормативним актом не передбачено такої підстави для скасування наказу. Відповідач вважає, що підставою для притягнення до відповідальності може бути не лише акт службового розслідування, але й проведений аудит, тому відповідач вважає, що порушення вимог ст. 61 Конституції не відбулося, до обмеженої матеріальної відповідальності позивача притягнено за наслідками проведеного аудиту, а до повної відповідальності за наслідками проведеного службового розслідування. Щодо скасування наказу про преміювання ОСОБА_2 , то відповідач вважає, що вирішення такого питання належить до дискреційних повноважень Військової частини НОМЕР_1 . Враховуючи наведене, відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Представником позивача було подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти обставин, викладених у відзиві та наполягає на обґрунтуваннях, викладених в позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 2218 від 24.12.2018 було призначено службове розслідування щодо відшкодування втрат продовольчої служби на загальну суму 309292,32 грн.

За результатами службового розслідування було складено акт від 28.12.2018, яким встановлено, що за результатами аудиту відповідності продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 за період з 06.05.2015 року по 18.09.2017 року, який був проведений на підставі пункту 1.54 плану діяльності Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України та підпорядкованих територіальних управлінь, у період з 18.09 по 20.10.2017 року начальником відділу аудиту тилового забезпечення Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту підполковником ОСОБА_3 (посвідчення на проведення аудиту від 22.09.2017 року №330, у період з 25.09.2017 по 13.10.2017), а також інспектором відділу аудиту тилового забезпечення Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту майором Настенком О.В. (посвідчення на проведення аудиту від 15.09.2017 року №322), у період з 18.09.2017 по 20.10.2017 було встановлено, що в системі внутрішнього контролю за організацією обліку та наявності матеріальних засобів, обліку особового складу та тих, хто харчується у військовій частині НОМЕР_1 , не забезпечено дотримання вимог нормативних документів.

Під час перевірки наданих документів щодо використання групового набору сухих продуктів ( ГНСП) за усною вказівкою командира частини без повідомлення про це стройової частини та посадових осіб продовольчої служби, внаслідок чого в порушення примітки 4 до норми №10-ПНСП Постанови про харчування №426, військовослужбовці одночасно забезпечувались як наборами сухих продуктів, так і продуктами харчування за нормою №1-загальновійськова, старшим лейтенантом ОСОБА_1 була допущена понаднормова видача ГНСП у кількості 549 комплектів, що в свою чергу призвело до їх безпідставного списання з обліку на загальну вартість 136 525,32 грн.

Крім того були встановлені факти, коли при переміщенні військової частини із зони проведення АТО до місць проведення заходів відновлення боєздатності, військовослужбовцям частини були видані ПНСП у кількості З 325 комплектів, але в порушення приміток 2 до норми №10-ПНСП, якою зазначено, що "у дні забезпечення повсякденним набором сухих продуктів харчування за іншими нормами не здійснюється", військовослужбовці з продовольчого забезпечення за нормою №1-загальновійськова не виключались, внаслідок чого було допущено безпідставне витрачання коштів унаслідок завищення обсягів отриманих послуг (продуктів харчування) у кількості 3325 д/в на загальну суму 172 767,00 грн.

Під час аудиту помічником начальника речової служби старшим лейтенантом ОСОБА_1 , який на той час виконував обов`язки заступника командира частини з тилу (в зоні проведення АТО), було пояснено, що видача ПНСП ним проводилась на підставі усних розпоряджень колишнього командира частини полковника ОСОБА_4 за роздавальними відомостями, в той же час, інформація щодо видачі сухих пайків ним до стройової частини та продовольчої служби не надавалась, у зв`язку із великим обсягом завдань по забезпеченню підрозділів в районах виконання завдань.

Таким чином аудитом та службовим розслідуванням встановлено, що старшим лейтенантом ОСОБА_1 , який в липні 2016 року виконував обов`язки заступника командира військової частини НОМЕР_1 частини з тилу в зоні проведення АТО, відповідно до усних наказів командира військової частини НОМЕР_1 , за чековими вимогами №14, 15, 16, 1.7, 20, 24, 27, 28 від 26.07.2016 року отримав та використав на харчування ПНСП у кількості 7425 комплектів, вода питна бутильована у кількості 6825 л, сухе пальне - 700 пачок, сірники - 700 коробок без повідомлення про це стройової частини та посадових осіб продовольчої служби, внаслідок чого в порушення приміток 2, 4 до норми №10-ПНСП Постанови Кабінету Міністрів України «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту» від 29 березня 2002 р. № 426 військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 одночасно забезпечувались як наборами сухих продуктів, так і продуктами харчування за нормою №1- загальновійськова.

За результатами вказаного розслідування наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2018№ 1305 за порушення вимог приміток 2 та 4 до норми №10-повсякденний набор сухих продуктів Постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту»), внаслідок чого військовослужбовці одночасно забезпечувались як ПНСП (ГНСП), так і продуктами харчування та вимог пунктів 1.3, 1.4, 1.5, 1.20 наказу Міністра оборони України від 24.12.2010 року №690 «Про затвердження Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України», який діяв на момент початку аудиту та під час вчинення порушень, в частині відсутності ведення обліку продовольства, повсякденного набору сухих продуктів, групового набору сухих продуктів та його контролю в продовольчій службі та в підрозділах в зоні проведення антигерористичної операції на території Донецької та Луганської областей у відповідності до пункту 13 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженою Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнено до повної матеріальної відповідальності у розмірі 301 454,82 гривень (триста одна тисяча чотириста п`ятдесят чотири гривни 82 копійки).

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_1 вже був притягнений до обмеженої матеріальної відповідальності в межах суми 7837,50 грн. відповідно до наказу Військової частини НОМЕР_1 від 20.06.2018. Зазначеним наказом також встановлено, що ОСОБА_1 за чековими вимогами №14, 15, 16, 1.7, 20, 24, 27, 28 від 26.07.2016 року отримав та використав на харчування ПНСП у кількості 7425 комплектів, вода питна бутильована у кількості 6825 л, сухе пальне - 700 пачок, сірники - 700 коробок без повідомлення про це стройової частини та посадових осіб продовольчої служби, внаслідок чого в порушення приміток 2, 4 до норми №10-ПНСП Постанови Кабінету Міністрів України «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту» від 29 березня 2002 р. № 426 військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 одночасно забезпечувались як наборами сухих продуктів, так і продуктами харчування за нормою №1- загальновійськова.

Також згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2019 № 10 ОСОБА_1 призначено до виплати 0% премії, на підставі догани від 10.12.2018 відповідно до наказу ВЧ НОМЕР_1 від 10.12.2018 № 1222, догани від 10.12.2018 відповідно до наказу ВЧ НОМЕР_1 від 10.12.2018 № 2123, притягнення до матеріальної відповідальності відповідно до наказу від 28.12.2018 № 1305, догани від 14.11.2018 відповідно до наказу командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 160 від 28.12.2018.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (далі Положення №243/95).

Відповідно до п. 2 Положення № 243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Пунктами 3, 4 Положення № 243/95 встановлено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю:

а) заподіяння прямої дійсної шкоди;

б) протиправної їх поведінки;

в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;

г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоди.

Згідно із п. 13 Положення № 243/95 військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:

умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій;

приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах;

заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані;

дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину;

недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Згідно із п. 16 Положення № 243/95 розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами.

Командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.

У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.

Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.

Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Розслідуванням повинно бути встановлено:

в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка;

якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;

вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено;

умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;

чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків;

ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами;

умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (пункти 17-19 Положення № 243/95).

Відповідно до п. 37 Положення № 243/95 встановлено, що матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; невстановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнено військовослужбовця, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди. Отже чітко визначено, що необхідно встановити вину в діях саме того військовослужбовця, що притягується до матеріальної відповідальності.

Як вбачається з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2018 № 1305 підставою для висновків відповідача про заподіяння ОСОБА_1 матеріальної шкоди державі в особі військової частини НОМЕР_1 було зроблено фактично за результатами звіту про результати внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 06.05.2015 по 28.02.2018 року, який був проведений на підставі п. 1.54 Плану діяльності з внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України та підпорядкованих територіальних управлінь внутрішнього аудиту на II півріччя 2017 року та п. 1.43 Плану діяльності з внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України та підпорядкованих територіальних управлінь внутрішнього аудиту на І півріччя 2018 року відповідно до посвідчень на проведення аудиту аудиторською групою під керівництвом заступника начальника управління начальника відділу аудиту в бюджетній сфері Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту підполковника ОСОБА_5 у період з 18.09.2017 по 25.10.2017, з 12.03.2018 по 13.03.2018, з 16.03.2018 по 06.04.2018, з 10.04.2018 по 27.04.2018, посвідчення від 15.09.2017 № 318, від 07.03.2018 № 65 за участі начальника Північно-Східною територіального управління внутрішнього аудиту в період з 18.09.2017 по 20 09.2018, з 03.04.2018 по 05.04.2018, посвідчення від 15.09.2017 №327, від 02.04.2018 № 79 , а також членів аудиторської групи було встановлено, що система внутрішнього контролю за організацією обліку та наявності матеріальних засобів, обліку особового складу, хто харчується у військовій частині НОМЕР_1 , не забезпечила дотримання вимог нормативних документів.

Як свідчить текст оскаржуваного наказу вказані звіти про аудит не містять посилань на фактичні обставини, що свідчать про те, що саме позивач здійснив розтрату ресурсів продовольчої служби.

Також матеріали справи не містять відомостей про те, що саме з вини ОСОБА_1 державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо недотримання встановленого порядку забезпечення нормами сухих продуктів. Натомість в наказі зазначено, що позивач проводив видачу повсякденних наборів сухих продуктів на підставі усних розпоряджень колишнього командира частини полковника ОСОБА_4 , а під час службового розслідування цьому факту не було дано належної оцінки.

Крім того судом встановлено, що наведені вище акти аудиту стали підставою для висновків про розкрадання військового майна ОСОБА_1 під час проведення іншої перевірки, проведеної з квітня по травень 2018 року (а.с. 44-58), за результатами якої винесено наказ від 20.06.2018 № 616 та притягнуто позивача до обмеженої матеріальної відповідальності. Зазначене свідчить про те, що військовою частиною двічі по одному й тому самому факту проведено службові розслідування відносно дій ОСОБА_1 , двічі було досліджено обставини, встановлені звітами про аудит Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту та в кожному акті службового розслідування встановлено одні й ті самі обставини.

Також суд зазначає, що повна матеріальна відповідальність військовослужбовців настає тільки, якщо військовослужбовці умисно знищили, пошкодили, зіпсували, здійснили розкрадання або незаконне витрачання військового майна.

В той же час притягнення позивача до відповідальності, з підстав того, що військовослужбовці одночасно забезпечувались як сухими продуктами так і продуктами харчування, не свідчить про розкрадання, пошкодження, втрату чи незаконне використання військового майна, погіршення або заниження його цінності. Суд вважає, що ані аудитом, ані службовим розслідування не підтверджено вини саме позивача у втраті військового майна.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про протиправність висновків Військової частини НОМЕР_1 про притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності через те, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина у заподіянні шкоди, умови та причини, що сприяли її заподіянню за відсутності доведеності вини позивача у вчиненні порушення.

Також суд зважає на те, що аудит Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту було проведено у період з 18.09.2017 по 25.10.2017, з 12.03.2018 по 13.03.2018, з 16.03.2018 по 06.04.2018, з 10.04.2018 по 27.04.2018, після чого було встановлено, що майну військової частини НОМЕР_1 завдано матеріальної шкоди, тобто фактично встановлено порушення. Водночас службове розслідування у військовій частині НОМЕР_1 було призначено 24.12.2018 та завершено наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 1305 від 28.12.2018. Таким чином, службове розслідування було завершено після спливу більше двох місяців з моменту виявлення завдання матеріальної шкоди. Зазначене свідчить про те, що під час проведення службового розслідування відповідачем не було дотримано вимог пункту 17 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР. Військовою частиною НОМЕР_1 не було надано суду доказів продовження цього терміну.

Крім того суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 вже було притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності відповідно з наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 20.06.2018 № 616, який було прийнято за наслідками тих самих обставин, що і оскаржуваний наказ, а отже позивача фактично було притягнуто двічі до відповідальності за вчинення одного й того самого діяння.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже висновок військової частини НОМЕР_1 про необхідність притягнення позивача до матеріальної відповідальності повторно за одне й те саме порушення, суд вважає порушенням норм Конституції України.

В силу прямої дії ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Частиною 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З огляду на наведене вище, суд вважає, що враховуючи протиправність висновків відповідача про притягнення позивача до відповідальності, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2018 № 1305 підлягають задоволенню, оскільки він винесений без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що наданий чинним законодавством України.

В той же час суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування п. 3 підпункту 8 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 04.01.2019 року №10 «Про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за підсумками роботи за грудень 2018 року».

Як свідчить текст наказу ОСОБА_1 призначено до виплати 0% премії на підставі догани від 10.12.2018 відповідно до наказу ВЧ НОМЕР_1 від 10.12.2018 № 1222, догани від 10.12.2018 відповідно до наказу ВЧ НОМЕР_1 від 10.12.2018 № 2123, притягнення до матеріальної відповідальності відповідно до наказу від 28.12.2018 № 1305, догани від 14.11.2018 відповідно до наказу командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » № 160 від 28.12.2018. Отже посилання позивача на те, що єдиною підставою для прийняття наказу про преміювання є притягнення його до матеріальної відповідальності не відповідають дійсності. Притягнення позивача до матеріальної відповідальності є лише однією з підстав для зменшення позивачу премії, ОСОБА_1 не надано суду доказів погашення доган, або скасування наказів про притягнення його до такої відповідальності.

Крім того суд зазначає, що питання про преміювання військовослужбовця належить до дискреційних повноважень командира Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з частиною статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України , суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказу понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 139, 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 28.12.2018 року №1305 «Про результати службового розслідування по факту допущення втрати ресурсів продовольчої служби на загальну суму 309 292,32 грн.».

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Повне судове рішення складено 01.04.2019.

Суддя О.В. Кашпур