Справа № 500/539/19
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/539/19

03 квітня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В.

за участю: секретаря судового засідання Гавіловської Х.М., представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 08.10.2018 у виконавчому провадженні №27754051,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - відповідач) в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_4 про стягнення виконавчого збору від 08 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні №27754051.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що старшим державним виконавцем відділу ДВС Лановецького районного управління юстиції 22.07.2011 відкрито виконавче провадження №27754051 на підставі виконавчого листа Лановецького районного суду №2-69/2011 від 18.07.2011. Вказане виконавче провадження 27.05.2016 прийнято до виконання Збаразьким міжрайонним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області. Разом з тим, з моменту прийняття виконавчого провадження до виконання і до моменту його завершення державним виконавцем Збаразького МВ ДВС ГТУ юстиції в Тернопільській області не вчинено жодної виконавчої дії. Крім того зазначає, що станом на 28.09.2018 заборгованість згідно виконавчого документа на підставі якого відкрито виконавче провадження сплачена повністю. Таким чином, на момент винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору, що підлягали стягненню за виконавчим документом сплачені добровільно боржником, а не в ході примусового виконання судового рішення. Також зазначено, що відповідно ч.4 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору. З врахуванням викладеного, вважає, що підстави для стягнення з боржника у виконавчому провадженні виконавчого збору були відсутні, а тому постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 08.10.2018 є протиправною.

Ухвалою суду від 13.03.2019 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Відповідач 25.03.2019 подав відзив на позовну заяву (аркуш справи 42-46), у якому зазначив, що лише після вчинення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання, 05.10.2018 на адресу відділу надійшло повідомлення філії-Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" про виконання боржниками рішення суду в повному обсязі. 08.10.2018 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 25832,60 грн. та постанову про закінчення виконавчого провадження. Зазначено, що боржником вимоги виконавчого документа у добровільний строк не виконано, заходів, спрямованих на виконання рішення суду до вчинення державним виконавцем дій примусового виконання - боржником не здійснено. Позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник позивача, в своїй доповіді, крім обґрунтувань наведених в позові додатково пояснив, що оскаржувана постанова є незаконною, через те, що немає підстав для стягнення виконавчого збору саме із ОСОБА_3, оскільки виконавчі дії щодо примусового стягнення вчинялись не у виконавчому провадженні де боржником виступав позивач, а у виконавчому провадженні де божником виступала ОСОБА_5.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.

Як вбачається із матеріалів справи, старшим державним виконавцем Карпець М.В. відділу державної виконавчої служби Лановецького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження 22.07.2011 №27754051 на підставі виконавчого листа №2-69/2011 виданого 18.07.2011 Лановецьким районним судом про стягнення солідарно із ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в користь ВАТ "ДОБУ" 258325,97 грн боргу, про що державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Боржником у даному виконавчому провадженні виступав ОСОБА_3 (аркуш справи 48).

В період з 22.07.2011 по 08.10.2018 державним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій, які спрямовані на примусове виконання рішення суду, а саме:

- 16.08.2016 державним виконавцем здійснено вихід за адресою проживання боржників, вказаної у виконавчому документі, складено акт опису та арешту майна (аркуш справи 50-51);

- 18.04.2018 державним виконавцем скеровано запити до Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області, Відділу Держгеокадастру у Лановецькому районі, Територіальному управлінні державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України щодо встановлення майнового стану боржника (аркуш справи 52);

- 27.03.2017 державним виконавцем скеровано запит на адресу Філії-Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» щодо залишку боргу згідно виконавчого листа (аркуш справи 53).

Після вчинення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання, 05.10.2018 на адресу відділу надійшло повідомлення Філії-Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» про виконання боржниками зазначеного рішення в повному обсязі (аркуш справи 54).

Державним виконавцем 08.10.2018 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (аркуш справи 16).

Крім того, 08.10.2018 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 25832,60 грн., 10 відсотків суми, що фактично стягнута згідно виконавчого листа № 2-69/2011 виданого Лановецьким районним судом 18.07.2011, а саме 258325,97 гривень (аркуш справи 8), а 12.11.2018 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови про стягнення з ОСОБА_3 25832,60 грн виконавчого збору (аркуш справи 9).

Не погоджуючись із вказаними діями та постановами відповідача позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404 (далі - Закон № 1404).

Статтею 1 Закону № 1404 встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини 1 Закону № 1404 передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з статтею 27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №1404 визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону №1404 у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404 у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Твердження позивача про те, що державний виконавець відділу державної виконавчої служби Лановецького районного управління юстиції повинен був прийняти постанову про стягнення виконавчого збору після спливу 10 днів з дня отримання виконавчого листа є необґрунтованим, оскільки 08.10.2018 державний виконавець Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області прийняв постанову про закінчення даного виконавчого провадження ВП №27752957 відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України Про виконавче провадження.

Суд зазначає, що підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404, якщо виконавчий збір не стягнуто. Виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 2 Закону №1404 постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Державний виконавець 12.11.2018 прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору на підставі постанови №27754051 від 08.10.2018.

Суд зазначає, що постанова про відкриття виконавчих проваджень про стягнення з боржника виконавчого збору прийнята в межах строків пред'явлення виконавчого документа до виконання, передбачених ст.12 Закону №1404.

На час відкриття виконавчого провадження чинним був Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV Про виконавче провадження (далі - Закон № 606-XIV), згідно зі ст.1 якого визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Однак, на час прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця від 08.10.2018 набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження.

Відповідно до п. 6, 7 Розділу XІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження, а виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

В період з 22.07.2011 по 08.10.2018 державним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій, які спрямовані на примусове виконання.

Після вчинення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання, 05.10.2018 на адресу відділу надійшло повідомлення Філії-Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» про виконання боржниками зазначеного рішення в повному обсязі.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404 встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, оскаржувана постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору прийнята ним після завершення виконавчого провадження, тобто відповідно до Закону №1404-VIII.

Аналіз зазначених норм права та обставин справи дає суду підстави вважати, що державний виконавець при прийнятті спірної постанови правомірно застосував норми Закону № 1404-VІІІ, які діяли на час прийняття цих постанов.

Суд наголошує, що постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №.10.2018 є чинною та станом на час розгляду справи у суді оскаржена не була, як і не були оскаржені дії державного виконавця з її прийняття.

Твердження позивача про те, що відповідно до ч.4 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції з 02.06.2016 ) державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору є необґрунтованим та не заслуговують на увагу, оскільки на час відкриття виконавчого провадження (по стягненню основної суми боргу) діяла редакція Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року, де таких вимог не було.

Суд зазначає, що якраз відправною подією для прийняття постанов про стягнення виконавчого збору та постанов про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору у цій справі є постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №27752957 від 08.10.2018.

Посилання представника позивача на те, що немає підстав для стягнення виконавчого збору саме із ОСОБА_3, оскільки виконавчі дії щодо примусового стягнення вчинялись не у виконавчому провадженні де боржником виступав позивач, а у виконавчому провадженні де божником виступала ОСОБА_5, також не заслуговують на увагу, оскільки як видно з інформації яка міститься в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень по виконавчому провадженню №27754051, у відомостях про вчинення виконавчих дій, зазначено про те, що 07.09.2011 виносилась постанова про арешт майна боржника (ОСОБА_3). Більше того, нормами Закону №1404 не заборонено стягувати виконавчий збір із одного із боржників, якщо виконувалось рішення про солідарне стягнення боргу.

Крім того, слід зауважити наступне, відповідно до ч.2 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (редакція яка була чинною на час відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дії та діяла до 02.06.2016) Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

А частиною 1 статті 27 Закону № 606-XIV було встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 добровільно рішення суду про стягнення з нього та із ОСОБА_5 солідарно боргу в користь ВАТ "ДОБУ" в сумі 258325,97 грн не виконав, то після спливу семиденного терміну після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (22.07.2011) розпочалося примусове виконання рішення. Тобто, в незалежності від вчинення виконавчих дій після 30.07.2011 року розпочалось примусове виконання рішення, що і стало підставою для стягнення в майбутньому виконавчого збору.

Таким чином, під час судового розгляду справи судом не встановлено порушення відповідачем порядку при прийнятті постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, а позивачем таких порушень не зазначено.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що оскаржувана постанова державного виконавця прийнята відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", а позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при відмові у задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Збаразького міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_4 про стягнення виконавчого збору від 08 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні №27754051, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення проголошено 03 квітня 2019 року.

Головуючий суддя Осташ А.В.

копія вірна

Суддя Осташ А.В.