Справа № 520/1545/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 р. Справа № 520/1545/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Виконавчого комітету Харківської міської ради, Комунального підприємства "Тролейбусне депо №2", Комунального підприємства "Тролейбусне депо №3", Комунального підприємства "Жовтневе трамвайне депо", Комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2019, суддя Шляхова О.М., по справі № 520/1545/19

за позовом Громадської організації "Харківський антикорупційний центр" , ОСОБА_2

до Виконавчого комітету Харківської міської ради треті особи Комунальне підприємство "Тролейбусне депо №2" , Комунальне підприємство "Тролейбусне депо №3" , Комунальне підприємство "Жовтневе трамвайне депо" , Комунальне підприємство "Салтівське трамвайне депо"

про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація "Харківський антикорупційний центр", ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом, у якому просили визнати протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 06.02.2019 року № 72 «Про встановлення тарифів на послуги з перевезення пасажирів і багажу міським електричним транспортом (трамваєм та тролейбусом)».

Одночасно із позовною заявою Громадською організацією "Харківський антикорупційний центр" надано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного нормативно-правового акту - рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 06.02.2019 р. № 72 «Про встановлення тарифів на послуги з перевезення пасажирів і багажу міським електричним транспортом (трамваєм та тролейбусом)» до набрання законної сили рішення у цій адміністративній справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Забезпечено адміністративний позов у справі за позовом Громадської організації "Харківський антикорупційний центр", ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Харківської міської Ради; треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство "Тролейбусне депо №2", Комунальне підприємство "Тролейбусне депо № 3", Комунальне підприємство "Жовтневе трамвайне депо", "Салтівське трамвайне депо" про скасування рішення шляхом зупинення дії Рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 06.02.2019 р. № 72 «Про встановлення тарифів на послуги з перевезення пасажирів і багажу міським електричним транспортом (трамваєм та тролейбусом)».

Зупинено дію Рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 06.02.2019 р. № 72 «Про встановлення тарифів на послуги з перевезення пасажирів і багажу міським електричним транспортом (трамваєм та тролейбусом)» - до прийняття судом рішення по суті у даній адміністративній справі.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою суду, відповідач та треті особи подали апеляційні скарги, у яких просили ухвалу суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову скасувати у задоволенні заяви Громадської організації "Харківський антикорупційний центр" відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги із урахування доповнень до апеляційної скарги Виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області зазначено, що всупереч п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України не є очевидними ознаки протиправності рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 06.02.2019 року № 72 «Про встановлення тарифів на послуги з перевезення пасажирів і багажу міським електричним транспортом (трамваєм та тролейбусом)», оскільки останнє не містить ознак нормативно-правового або регуляторного акту та не потребує проходження відповідної процедури, передбаченої Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», та в силу ст. 8 Закону України «Про міський електричний транспорт» органи місцевого самоврядування, здійснюючи встановлення тарифів на проїзд, виконують нерегуляторну функцію. Крім того, апелянтом вказано, що суд першої інстанції, вживаючи заходи забезпечення позову, не врахував відсутності порушених прав заявника - Громадської організації "Харківський антикорупційний центр". Також, на думку відповідача, судом першої інстанції не враховано, що в подальшому у разі забезпечення позову стане неможливим відшкодувати збитки заподіяні третім особам.

Треті особи, мотивуючі вимоги апеляційної скарги, зазначили, що твердження суду першої інстанції про очевидність протиправності оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області є висновком, що свідчить про правову позицію суду наперед. При цьому, на думку третіх осіб, судом першої інстанції не зазначено яким чином невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду. Також апелянт наголошував на тому, що особа, яка звернулась із заявою про забезпечення адміністративного позову, не є споживачем транспортних послуг.

Позивачі Громадська організація "Харківський антикорупційний центр", ОСОБА_2 надавши відзиви на апеляційні скарги відповідача та третіх осіб, зазначили про відсутність механізму повернення сплачених користувачем громадського міського електричного транспорту коштів, у разі задоволення позовних вимог. Також, вказали, що відповідач, заперечуючи проти регуляторного характеру оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, не враховує положення ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», та звужує поняття господарських відносин виключно до відносин між суб'єктами господарювання, оскільки ст. 2 Господарського Кодексу України відносин споживачів послуг (у тому числі транспортних) до учасників відносин у сфері господарювання. Отже, оскаржуване рішення за правовою природою є регуляторним актом, оскільки розрахований на неодноразове застосування щодо невизначеного кола осіб, прийняте з метою встановлення тарифів на перевезення населення електричним транспортом у м. Харкові.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до приписів частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з частиною другою статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Обґрунтовуючи клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначив, що підписання оскаржуваного рішення від 06.02.2019 року № 72 відбулось із порушеннями вимог чинного законодавства, що свідчить, про очевидну протиправність оскаржуваного рішення; оскаржуване розпорядження, як регуляторний акт, не оприлюднено у спосіб, визначений Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» з метою отримання зауважень та пропозицій, що виключає можливість прийняття, схвалення органом місцевого самоврядування проекту регуляторного акту.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, судом першої інстанції вирішуючи питання щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, зазначалось про відсутність законодавчо передбаченого механізму повернення сплачених користувачами громадського міського електричного транспорту (трамваю та тролейбусу) коштів, у разі задоволення адміністративного позову та визнання нечинним рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 06 лютого 2019 року № 72, внаслідок чого споживачам послуг буде спричинена шкода з огляду на оплату тарифів за перевезення, розмір і складові яких не пройшли необхідних процедур розробки, обговорення, аналізу їх змісту та їх впливу, що передбачені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції щодо існування загрози спричинення шкоди правам як самих позивачів, так і необмеженого кола громадян, які користуються громадським міським електричним транспортом (трамваєм та тролейбусом) у м. Харкові.

При цьому, представник третьої особи у судовому засіданні вказав, що механізм повернення (відшкодування) сплачених користувачами коштів передбачений, зокрема користувач (пасажир) має право звернення протягом 30 днів до відповідного комунального підприємства із заявою. Спосіб повернення визначає безпосередньо депо, виходячи із загальних правил відшкодування шкоди.

Однак, такі доводи колегією суддів не приймаються, оскільки наведений представником третьої особи порядок повернення коштів може застосовуватись виключно за добровільною згодою комунального підприємства, а отже не може вважатися ефективним у разі невизнання останнім такого обов'язку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що повернення коштів споживачам у разі задоволення адміністративного позову буде ускладнене, з огляду на що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам осіб до ухвалення рішення в адміністративній справі, та для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Отже, невжиття зазначених у заяві заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав позивачів, за захистом яких вони звернулись до суду.

Стосовно п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України щодо очевидності протиправності рішення суб'єкта владних повноважень як підстави застосування заходів забезпечення позову колегія суддів зазначає, що хоча судом першої інстанції зазначено, що такі ознаки підлягають судовому дослідженню під час розгляду справи по суті та самостійно, не є достатніми для висновку про необхідність забезпечення позову, колегія суддів вказує на наявність сталої судової практики з цього питання.

Зокрема, Верховний Суд у постанові від 31.01.2018 року у справі № 490/2099/15-а (провадження № К/9901/1428/18) дійшов висновку, що оскаржуване рішення про встановлення тарифів на перевезення населення міськими підприємствами-перевізниками, які здійснюють пасажирські перевезення, за своєю правовою природою є регуляторним актом, яким змінені норми права, оскільки він розрахований на неодноразове застосування і щодо невизначеного кола осіб, з метою встановлення тарифів на перевезення населення міста.

Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов також у постанові від 08.05.2018 року у справі № 405/5819/14-а (2-а/405/345/14) (адміністративне провадження № К/9901/4719/18),

Отже, Верховним Судом сформована стала судова практика, яка вказує на те, що акти органів місцевого самоврядування про встановлення тарифів на перевезення міським транспортом є регуляторними актами.

Таким чином, за умови не проведення при його прийнятті відповідної процедури, передбаченої Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», наявні підстави для висновку про його очевидну протиправність, що є підставою для вжиття заходів забезпечення позову в силу п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Колегія суддів вважає доречним посилання суду першої інстанції на необхідність врахування принципів, висловлених Рекомендацією NR (89)8 про тимчасовий захист у адміністративних справах, прийнятою Комітетом Міністром Ради Європи 13 вересня 1989 року, в якій міститься заклик до компетентних судових органів у разі, якщо виконання адміністративного рішення може завдати значної шкоди приватним особам, на яких воно спрямоване, ужити належні заходи тимчасового захисту.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити про те, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об'єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про вмотивованість заявленого позивачем клопотання та наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 06.02.2019р. №72 «Про встановлення тарифів на послуги з перевезення пасажирів і багажу міським електричним транспортом (трамваєм та тролейбусом)» до набрання законної сили рішення у цій адміністративній справі.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що при задоволенні заяви про забезпечення позову та при обранні виду такого забезпечення, слід враховувати обраний спосіб судового захисту. Зазначений спосіб забезпечення позову повинен мати належний та дієвий засіб, яким досягається та мета на досягнення якої, такий спосіб був спрямований.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача вказуючи на протиправність рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 06.02.2019 року № 72 «Про встановлення тарифів на послуги з перевезення пасажирів і багажу міським електричним транспортом (трамваєм та тролейбусом)».

Обраний судом першої інстанції спосіб забезпечення позову у вигляді зупинення дії вказаного рішення до ухвалення остаточного рішення у справі, на думку колегії суддів, є таким, що відповідає, як предмету позовних вимог, так і вимогам ст. 150 КАС України.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками адміністративного суду про наявність передумов для вжиття заходів забезпечення позову. Висновки суду узгоджуються з вимогами законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, відповідають нормам процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують їх висновків і ґрунтуються на переоцінці обставин, установлених судом. При цьому вжиття вказаних заходів є співмірним із заявленими вимогами та не зумовило фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши ухвалу суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права, отже ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Виконавчого комітету Харківської міської ради, Комунального підприємства "Тролейбусне депо №2", Комунального підприємства "Тролейбусне депо №3", Комунального підприємства "Жовтневе трамвайне депо", Комунального підприємства "Салтівське трамвайне депо" - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 по справі № 520/1545/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 01.04.19.