Справа № 240/6142/18
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
28 березня 2019 року м. Житомир справа № 240/6142/18
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Романченка Є.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмови щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку,
ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить:
- визнати рішення Житомирського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови їй в призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до п. 2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», протиправним;
- зобов`язати відповідача призначити їй пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до п.2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» з дати первинного звернення про призначення пенсії - з 05 липня 2018 року.
Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 28.01.2019.
Позивач на адресу суду надіслала відповідь на відзив, в якій зазначила, що не погоджується з позицією відповідача та підтримує, викладені в позовній заяві вимоги. Наголосила, що в період з 24 по 27 квітня 1986 року, будучи студенткою першого курсу, приїздила на святкування "1 травня" до своїх батьків і разом з ними та своєю сестрою була евакуйована із 10-кілометрової зони, що підтверджено довідкою відділу кадрів тресту "Южтеплоенергомонтаж" за № 03-ОК від 16.05.1986.
28.01.2019 справа знята з розгляду. Нове судове засідання призначено на 14.02.2019.
Позивач і її представник прибули до суду. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача з`явилася до суду, подала клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження та вказала, що заперечення викладені у відзиві підтримує в повному обсязі.
Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом постановлено протокольну ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.
Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, що 05.11.1993 Житомирською облдержадміністрацією видано ОСОБА_1 посвідчення громадянки евакуйованої у 1986 році із зони відчуження категорії 2 серії НОМЕР_1 .
05.07.2018 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зменшенням пенсійного віку на 10 років.
Рішенням Житомирським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12.07.2018 № 10020 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у відповідності до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", так як довідка від 19.07.1991 № 11762, видана виконавчим комітетом Київської обласної ради народних депутатів, про період проживання в зоні відчуження не може бути взята до уваги.

Листом №14563/03.2 від 03.12.2018, за результатами повторного розгляду заяви по питанню призначення пенсії за віком, Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача про те, що управлінням прийнято рішення відмовити в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років згідно Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". При цьому вказано, що довідка №31671, видана виконавчим комітетом Київської обласної ради народних депутатів 28.08.1991, не може бути взята до уваги, оскільки період евакуації співпадає з періодом навчання позивача. Також відповідачем указано на те, що запит Управління від 06.09.2018 № 11560/03.2 від Славутицького міського сектору управління державної міграційної служби в Київській області надійшла відповідь про те, що ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 10.09.1985. Інші відомості невідомі.

Позивач, вважаючи, що має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 10 років у відповідності до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом ураховано наступне.

Згідно зі п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 46 Основного Закону визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Загальні умови призначення пенсій за віком визначені статтею 12 вказаного Закону та частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії), умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

У статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, далі - Закон № 796-XII) закріплені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Так, абзацом першим частини першої вказаної статті Закону № 796-XII визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

В силу приписів пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII потерпілим від Чорнобильської катастрофи, а саме: евакуйованим з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 10 років.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону № 796-XII, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення.

Статтею 14 Закону № 796-XII передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття).

Частиною 2 ст. 15 Закону № 796-XII визначено, що підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і таких, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

За змістом положень частини 3 статті 65 Закону № 796-XII документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Частиною 3 статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Відповідно до положень статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Приписами пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за N 1566/11846, визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема:

- документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року N 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що правовою підставою для призначення особі пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі ч. 2 ст. 55 Закону № 796-ХІІ як особі, евакуйованій з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році, є наявність в неї відповідного статусу, що повинен підтверджуватися посвідченням, та факт проживання у вказаній зоні.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях, тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Подібний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 382/1310/17.

Також відповідно до правової позиції Верховного Суду України (ухвала від 04 вересня 2015 року у справі № 690/23/15-а) та Верховного Суду (постанова від 18 вересня 2018 року у справі № 520/9284/17) єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Судом з`ясовано, що позивач для признання пенсії, відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII, подала до Пенсійного органу копії наступних документів, зокрема: трудової книжки, паспорта, ідентифікаційного номеру, свідоцтва про шлюб, посвідчення громадянки, евакуйованої у 1986 році із зони відчуження, довідки Виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів від 19.07.1991, довідки відділу кадрів тресту "Южтеплоенергомонтаж" від 16.05.1986.

Слід зауважити, що належність позивача до громадян, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження, ніким не оспорювалась, посвідчення є чинним не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку, а тому його наявність вказує на те, що позивач дійсно була евакуйована із зони відчуження.

Крім того, до матеріалів справи долучено й інші документи, що підтверджують факт евакуації позивача у 1986 році із 10-кілометрової зони відчуження, а саме: копію довідки №11762, видану виконавчим комітетом Київської обласної ради народних депутатів 19.07.1991, про те, що ОСОБА_3 станом на 26.04.1986 фактично проживала та була прописана в АДРЕСА_1 та евакуйована 27.04.1986, копію довідки №03-ОК від 16.05.1986, видану ОСОБА_4 (батько позивача - ОСОБА_1 ) про те, що він дійсно 27.04.1986 разом із сім`єю (дружина, 2 дочки) був евакуйований із м. Прип`ять у зв`язку з аварією на Чорнобильській АЕС.

Постановою ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07.05.86 N9 524-156 (Ради Міністрів УРСР від 08.05.1986 №168) було визначено 10-кілометрову зону, з якої проводили евакуацію населення, починаючи з 27.04.1986 по 03.05.1986. Відповідно до переліку населених пунктів, розташованих в 10-кілометровій зоні відчуження, місто Прип`ять Київської області відноситься до 10-кілометрової зони відчуження.

Отже, подані позивачем документи є достатніми та належними доказами, які підтверджують факт її евакуації у 1986 році із 10 кілометрової зони відчуження, а тому суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії як евакуйованій у 1986 році із 10-ти кілометрової зони відчуження із зниженням пенсійного віку на 10 років у відповідності із Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Факт навчання позивача у період з 01.09.1985 по 27.06.1989 в Брянському музичному училищі за денною формою навчання не спростовує факту її евакуації у період з 27.04.1986 по 03.05.1986 з м. Прип`ять Київської області.

Одночасно суд ураховує, що із відповіді Славутицького міського сектору управління Державної міграційної служби України в Київській області, наданої на запит відповідача, останньому повідомлено, що ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 10.09.1985.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З огляду на вищевикладене та встановлене судом право позивача на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та враховуючи, що дата народження позивача - 02.01.1970, а із заявою про призначення пенсії вона звернулася 05.07.2018, то така пенсія повинна бути призначена позивачу з 05.07.2018.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини, суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання протиправним рішення Житомирського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12.07.2018 № 10020 про відмови у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до п. 2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язання Житомирського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити позивачу пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до п.2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд також ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Беручи до уваги приписи зазначених норм, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Перемоги, 55, м.Житомир, 10003, ) про визнання протиправною відмови щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Житомирського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12.07.2018 № 10020 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до п. 2 ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Житомирське об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, передбачену Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із зниженням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 05 липня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко