Справа № 0340/1742/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/211/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Обрізка І. М.,

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року, ухвалене суддею Димарчук Т. М. об 11:09 год у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій та скасування рішень про застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Волинській області та Державної фіскальної служби України, в якому просила визнати протиправними дії працівників відповідачів щодо застосування до неї штрафних санкцій та скасувати рішення Головного управління ДФС у Волинській області про застосування фінансових санкцій від 23 травня 2018 року № 000555-40 і рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 26 липня 2018 року № 10889/Д/99-99-11-03-01-25.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що до неї протиправно застосовано фінансові санкції за продаж алкогольного напою без ліцензії та за зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного збору, оскільки таке рішення прийняте в результаті провокативних дій посадових осіб Головного управління ДФС у Волинській області, які схилили її до вчинення адміністративних правопорушень. Зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи не встановлено походження алкогольних напоїв в пункті продажу товару, не досліджено документи, які посвідчували право суб'єктів владних повноважень на проведення перевірки та містили численні порушення, та залишено поза увагою, що рішенням Апеляційного суду Волинської області у справі № 161/19334/17 встановлено незаконність проведеної перевірки.

Головне управління ДФС у Волинській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечила проти апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просила відмовити в її задоволенні.

Позивач в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника відповідачів, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 23 січня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець.

На підставі наказу начальника Головного управління ДФС у Волинській області від 28 листопада 2017 року № 3662 «Про проведення фактичної перевірки» проведено фактичну перевірку господарської одиниці пункту продажу товарів ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, суб'єкта господарювання ОСОБА_1, з питань дотримання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 29 листопада 2017 року № 001171, який містить висновок, зокрема, про порушення позивачем вимог статей 11, 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Перевіркою серед іншого встановлено, що 29 листопада 2017 року у пункті продажу товарів ТЦ «ІНФОРМАЦІЯ_1» реалізовано віскі «ІНФОРМАЦІЯ_2» HEAVEN HILL, 40 % алкоголю, ємкістю 1 л за ціною 350,00 грн за відсутності при цьому ліцензії на право здійснення продажу алкогольних напоїв, а також встановлено зберігання алкогольних напоїв з метою їх реалізації без марок акцизного збору.

На підставі вказаного акта перевірки, відповідачем прийнято рішення від 23 травня 2018 року № 000555-40 про застосування до позивача фінансових санкцій в розмірі 34000,00 грн.

Позивач скористався своїм правом на оскарження рішення контролюючого органу в адміністративному порядку, проте рішенням Державної фіскальної служби України від 26 липня 2018 року № 10889/Д/99-99-11-03-01-25 скаргу позивача було залишено без задоволення, а рішення про застосування фінансових санкцій - без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем здійснено роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії на такий вид діяльності та марок акцизного збору, тому до неї правомірно було застосовано фінансові санкції у розмірі 34000,00 грн.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» маркування алкогольних напоїв, крім продукції, зазначеної у частині другій цієї статті, які реалізуються в Україні, здійснюється таким чином: на лицьовій стороні етикетки кожної пляшки або самої пляшки (іншого посуду) алкогольних напоїв, крім продукції, зазначеної у частині другій цієї статті, які реалізуються через торговельну мережу, в доступній для споживача формі згідно з чинним законодавством про мови вказуються: загальна та власна назви виробу; найменування виробника (у разі зміни найменування виробника у зв'язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв'язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство виробник має право зазначати на етикетці своє попереднє найменування протягом 18 місяців з дня зміни його найменування у зв'язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв'язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство); знак для товарів і послуг; географічна назва місця виготовлення виробу, якщо найменування виробника не відображає місця розташування суб'єкта господарювання; вміст спирту (% об.); місткість посуду; вміст цукру (якщо це регламентується нормативними документами); позначення нормативного документа (для продукції вітчизняного виробництва, призначеної для реалізації на території України).

Згідно з приписами статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Абзацами 5, 16 частини другої статті 17 цього ж Закону передбачено застосування до суб'єктів господарювання фінансових санкцій у вигляді штрафів у разі:

оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), в розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень;

виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 11 цього Закону, в розмірі 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Таким чином, у разі встановлення фактів здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії та зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка до суб'єкта господарювання застосовуються фінансові санкції в розмірі 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень за кожне з двох порушень.

Факт продажу у пункті продажу товарів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 алкогольних напоїв підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення від 12 грудня 2017 року № 000371 та № 000372, за порушення передбачені частиною першою статті 164 та частиною першою статті 164-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які було складено щодо ОСОБА_1, та актом перевірки, що, на думку апеляційного суду, свідчить про правомірність застосування до позивача фінансових санкцій за порушення вимог статей 11, 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Судом першої інстанції вірно зазначено про необґрунтованість доводів позивача про порушення порядку проведення контролюючим органом фактичної перевірки з покликанням на незазначення в наказі про проведення перевірки найменування та реквізитів суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), оскільки відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, документів, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 листопада 2018 року у справі № 826/4689/17, окремі дефекти оформлення наказу про призначення податкової перевірки не повинні розглядатися як підстава для визнання наказу протиправним.

Враховуючи викладене, а також факт допуску позивачем посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, апеляційний суд вважає, що відсутність в наказі про проведення перевірки найменування суб'єкта господарювання за наявності відомостей, які дають можливість ідентифікувати об'єкт та предмет перевірки, не може бути підставою для визнання незаконною проведеної перевірки та рішень, прийнятих за її результатами.

Покликання позивача в підтвердження своїх вимог на постанову Апеляційного суду Волинської області від 18 квітня 2018 року у справі № 161/19334/17, якою провадження за її обвинуваченням у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрито на підставі пункту 2 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, а також визнано її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення, однак, провадження закрито у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого частиною другою статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, жодним чином не спростовує факт вчинення нею згаданих вище порушень вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», так як вказаною постановою суду встановлено, що позивач не відповідає ознакам суб'єкта адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Натомість, обов'язковість преюдиційних обставин, передбачена частиною шостою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми, поширюється лише на конкретно встановлені у справі (в тому числі у справі про адміністративне правопорушення) обставини щодо питання, чи мали місце певні дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою, а такі у згаданій вище постанові Апеляційного суду Волинської області встановлені лише в частині здійснення позивачем реалізації алкогольних напоїв без відповідної ліцензії, що правильно враховано судом першої інстанції при вирішенні даної справи.

Зважаючи на встановлені обставини справи, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанцій, що рішення контролюючого органу від 26 липня 2018 року № 10889/Д/99-99-11-03-01-25 прийняте правомірно та відповідно до положень чинного законодавства.

Крім того, позовна вимога щодо скасування рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 26 липня 2018 року № 10889/Д/99-99-11-03-01-25 є похідною від вимоги про скасування рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій, яке обґрунтовано визнано судом першої інстанції правомірним, відтак задоволенню не підлягає.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року у справі № 0340/1742/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених частиною другою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Р. В. Кухтей
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року.