Справа № 712/16055/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти № 2 батальйону № 1 ПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області лейтенанта поліції Дерев'янка Олега Миколайовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до інспектора роти № 2 батальйону № 1 ПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області лейтенанта поліції Дерев'янка Олега Миколайовича про визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправною та її скасування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч.2 КУпАП, № 601165 від 16 вересня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаною постановою інспектора роти № 2 батальйону № 1 патрульної поліції в місті Кременчук УПП в Полтавській області Деревянко О.М. його притягнуто до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Однак, вказаного в постанові правопорушення він не вчиняв, а саме, по мобільному телефону під час руху не розмовляв, отже, винесена постанова є незаконною.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено, при цьому, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем вказаного правопорушення, зокрема, не надано до суду відеозапису щодо фіксації факту вчинення позивачем оспорюваного адміністративного правопорушення, не допитано свідків. Тощо.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт наголошує, що діяв правомірно, з метою здійснення наданих йому повноважень, крім того, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом, оскільки про оскаржувану постанову позивачу було відомо в день її винесення, а від отримання її копії він відмовився, тому копія постанови була надіслана 17.09.2018 поштовим зв»язком.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти викладених в ній доводів і вказує, що про наявність постанови дізнався лише у грудні 2018 року, при цьому, зауважує, що доводи апелянта щодо направлення на його адресу копії постанови нічим не підтверджуються, оскільки вона направлена простою поштовою кореспонденцією. Тому наполягає на безпідставності скарги і просить рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України, справу розглянуто у письмовому провадженні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серії ЕАВ № 601165 від 16 вересня 2018 року, ОСОБА_4 16.09.2018 року о 10.08 год., керуючи автобусом VOLKSWAGEN LT 35, д.н.з. НОМЕР_1, на автодорозі М-22 (Полтава-Олександрія) 91, під час руху транспортного засобу користувався засобом зв'язку, а саме мобільним телефоном, тримаючи його в руках, чим порушив п. 2.9 «д» ПДР України, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Вказана постанова є предметом цього позову, оскільки позивач вважає її протиправною.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись повною мірою з судовим рішенням з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Аналогічні вимоги містить ч.2 ст.286 КАС України.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач фактично дізнався про існування оскаржуваної постанови лише 22 грудня 2018 року від державного виконавця, у зв'язку з чим, не мав можливості своєчасно реалізувати своє процесуальне право на її оскарження, при цьому, суд послався на те, що відповідачем не підтверджено факт отримання позивачем копії постанови, оскільки направлення її копії засобами поштового зв'язку, не є належним підтвердженням цього факту.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції і вважає, що позивач знав про існування оскаржуваної постанови 16.09.2018 та відмовився ознайомитися з її текстом та поставити свій підпис, про що він сам вказує в позовній заяві, наголошуючи про те, що інспектор надав йому «чек» для його підписання, від чого він відмовився, оскільки не вважав себе винним у вчиненні будь-якого порушення Правил дорожнього руху.

Отже, колегія суддів вважає, що позивач, саме і відмовився від підписання постанови та отримання її копії, щоб в подальшому мати можливість стверджувати про необізнаність про її винесення з метою уникнення від притягнення до відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.01.2019 року у справі №576/1434/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, оскаржувана постанова винесена 16.09.2018 року, в свою чергу, адміністративний позов подано лише 28.12.2018, тобто з порушенням встановленого статтями 289 КУпАП та 286 КАС України строку, при цьому, будь-яких доказів щодо поважності причин пропуску цього строку, які об'єктивно та істотно перешкоджали зверненню до суду та не залежали від волевиявлення позивача, суду не надано.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 року №1-10/2004, охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.03.2009 року, прийнятого за наслідком розгляду заяви №20347/03 у справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді. Однак, це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, тощо.

Відповідно до ч.4 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку до адміністративного суду поважними, суд залишає заяву без розгляду.

Відповідно до статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 2 батальйону № 1 ПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області лейтенанта поліції Дерев'янко Олега Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 лютого 2019 року - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_4 до інспектора роти № 2 батальйону № 1 ПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області лейтенанта поліції Дерев'янка Олега Миколайовича про визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправною та її скасування - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк