Справа № 826/8061/13-а
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2019 року

Київ

справа №826/8061/13-а

адміністративне провадження №К/9901/566/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Олендера І.Я.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2013 (суддя - Костенко Д.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2013 (головуючий суддя - Ісаєнко Ю.А., судді: Кучма А.Ю., Федотов І.В.) у справі № 826/8061/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіті-Брок» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування повідомлення-рішення,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіті-Брок» (далі - ТОВ «Сіті-Брок») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ у Дніпровському районі міста Києва ) від 16.03.2013 №000362230.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2013, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ДПІ у Дніпровському районі міста Києва оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2013, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2013 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своїх вимог, посилається на те, що відповідно до положень пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93, ДПІ у Дніпровському районі міста Києва є відповідальною особою за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та особою, яка здійснює фінансовий контроль за валютними операціями, що провадяться резидентами і нерезидентами на території України.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «Сіті-Брок» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з'ясовано судами попередніх інстанцій, ДПІ у Дніпровському районі міста Києва проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 по 31.12.2012.

За наслідками проведеної перевірки складено акт від 29.04.2013 №1445/22-30/33633840, в якому відображено висновок про порушення позивачем, зокрема, пункту 3 статті 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 №15-93 (надалі - Декрет №15-93), оскільки товариством здійснено в межах торгівельного обороту у валюті України розрахунки з компаніями нерезидентами «ASTRUM IM LIMITED» (Кіпр) та «Renaissance Securities (Cyprus) Limited» (Кіпр) без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України.

На підставі названого акту перевірки, 16.05.2013 ДПІ у Дніпровському районі міста Києва прийнято податкове повідомлення - рішення №, згідно яким на підставі пункту 2 статті 16 Декрету №15-93 до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 256000,00 грн.

Судами також з'ясовано, що у період з 01.10.2009 по 31.12.2012 позивачем здійснено імпортні операції щодо придбання у нерезидентів («ASTRUM IM LIMITED» (Кіпр) та «Renaissance Securities (Cyprus) Limited» (Кіпр)) цінних паперів українських емітентів на загальну суму 256000,00 грн. згідно укладених договорів купівлі-продажу цінних паперів від 28.07.2010 №Д-25891/10;56494-Б та від 11.01.2010 №В2/10/1(MZA154S);Д-62/10, на підставі яких позивачем перераховано 02.08.2010 компанії нерезиденту «ASTRUM IM LIMITED» (Кіпр) кошти в сумі - 191100,00 грн. та 13.01.2010 компанії нерезиденту «Renaissance Securities (Cyprus) Limited» (Кіпр) - 64900,00 грн. Також перевіркою встановлено відсутність індивідуальної ліцензії Національного банку України на проведення таких розрахунків у гривні.

Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Частиною третьою статті 7 Декрету №15-93 передбачено, що здійснення розрахунків між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту у валюті України допускається за умови одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Відповідно до пункту 4 статті 5 Декрету №15-93 індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Зазначеною частиною визначено виключний перелік операцій, що потребують індивідуальних ліцензій. До вказаного переліку не включено операції з розрахунків у валюті України між резидентом та нерезидентом.

Абзацом 9 пункту 2 статті 16 Декрету 15-93 встановлено, що санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладення стягнень провадиться у судовому порядку.

Указом Президента України від 27.06.1999 № 734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства», зокрема, пунктами 3, 5, контролюючі органи уповноважено застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету.

Надаючи оцінку встановленим у дані справі обставинам, слід враховувати правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 07.02.2012 у справі № 21-904а10, відповідно до якого єдиним повноважним органом на застосування міри відповідальності (фінансові санкції) до резидентів та нерезидентів, винних, зокрема, у здійсненні операцій з валютними цінностями без одержання генеральної/індивідуальної ліцензії, є Національний банк України. Положення Указу не підлягають застосуванню, оскільки суперечать обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції України, та необґрунтовано створюють протиріччя у правовому регулюванні відносин.

Положення Указу Президента України від 27.06.1999 №734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства», яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету, не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18 листопада 1992 року № 2796-XII «Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання»), Указ суперечить обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції України та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні відносин.

За таких обставин, у ДПІ у Дніпровському районі міста Києва були відсутні повноваження для застосування до позивача штрафних санкцій згідно спірного податкового повідомлення-рішення.

Отже, рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог є правильними та підлягають залишенню без змін.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.07.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2013 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

І.Я.Олендер ,

Судді Верховного Суду