Справа № 160/44/19
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2019 року Справа № 160/44/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКоренева А.О.
за участі секретаря судового засіданняГолод К.Д.
представника позивача - ОСОБА_3 представника відповідача- Шапіро Н.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_4 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позов до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність розпорядника публічної інформації - Державної екологічної інспекції України у Дніпропетровській області, яка виразилась у наданні неповної інформації на запит на публічну інформацію №Інспек/ДМЗ/2018-10-04 від 04.10.2018, а саме надання копії припису Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області №4-9192-9-3 від 22.12.2017, копії акту планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) № 50/9-7/17 від 15.12.2017, копії акту планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) № 275/5-8/18 від 19.06.2018 з обмеженням доступу до зазначеної в них інформації;
зобов'язати Державну екологічну інспекцію України у Дніпропетровській області надати повну інформацію на запит на публічну інформацію №Інспек/ДМЗ/2018-10-04 від 04.10.2018, а саме надання копії припису Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області №4-9192-9-3 від 22.12.2017, копії акту планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) № 50/9-7/17 від 15.12.2017, копії акту планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) № 275/5-8/18 від 19.06.2018 без обмеження доступу до зазначеної в них інформації.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.10.2018 року позивач звернувся на офіційну електронну адресу до Державної егічної інспекції у Дніпропетровській області з запитом на публічну інформацію №Інспек/ДМЗ/2018-10-04 про надання копії акту планової перевірки та припису за результатами перевірки ПрАТ "ДМЗ" в 2017 році, копії акту позапланового заходу контролю в 2018 році щодо перевірки виконання припису ПрАТ "ДМЗ". На запит було надіслано відповідь № 4-1179013-3 від 08.11.2018 з додатками у якій зазначено, що розголошення конфіденційної інформації може завдати істотної шкоди як підприємства так і громадському порядку шляхом втручання осіб в діяльність підприємства через недодержання органами державного нагляду закону. До запиту були надані копія припису Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області №4-9192-9-3 від 22.12.2017, копія акту планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) № 50/9-7/17 від 15.12.2017, копія акту плановою (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) № 275/5-8/18 від 19.06.2018, інформацію із яких частково вилучено. Позивач вважає, що вказана бездіяльність Відповідача, що полягає у наданні неповної інформації на запит на публічну інформацію, є необґрунтованою та такою, що грубо порушує його законні права та інтереси.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
01 лютого 2019 року до суду надійшов відзив в якому відповідач зазначив, що отримавши запит направили лист до ПрАТ «ДМЗ» щодо надання відповідної згоди, однак Листом від 05.11.2018 № 97.2/6453 ПрАТ «ДМЗ» зазначено щодо обмеження доступу та не надання дозволу на оприлюднення документів. Таким чином, відповідач зазначив, що кожне право однієї особи, повинно співвідноситись з обов'язком іншої особи-контролюючого органу, статтею 8 Закону України "Про державну службу" передбачено, що державний службовець зобов'язаний - надавати публічну інформацію в межах, визначених законом. Згідно ч. 2 ст.8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» - передбачено обов'язок органів державного нагляду (контролю) та їх посадових осіб забезпечувати нерозголошення комерційної таємниці та конфіденційної інформації суб'єкта господарювання, що стає доступною посадовим особам у ході здійснення державного нагляду (контролю). Враховуючи те, що ПрАТ «ДМЗ» не надало згоду на оприлюднення інформації, відповідач надав відповідь на запит щодо інформації, доступ до якої необмежений для ознайомлення. Просили у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року відмовлено у залучені в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Регіональне представництво Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини у Дніпропетровській області.
25 березня 2019 року у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у позові.
У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на доводи викладенні у відзиві на позов.
Представник Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» у судове засідання не з'явився, судом повідомлявся належним чином.
Суд заслухавши учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 04 жовтня 2018 року ОСОБА_4 звернувся на офіційну електронну адресу до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області з запитом на публічну інформацію №Інспек /ДМЗ/2018-10-04 про надання копії акту планової перевірки та припису за результатами перевірки ПрАТ "ДМЗ" в 2017 році, копії акту позапланового заходу контролю в 2018 році щодо перевірки виконання припису ПрАТ "ДМЗ".
Державна екологічна інспекція у Дніпропетровській області направила лист до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» щодо надання відповідної згоди.
08 листопада 2018 року відповідач направив відповідь № 4-1179013-3 на запит позивача в якій зазначив, що розголошення конфіденційної інформації може завдати істотної шкоди як перевіряємого підприємства так і громадського порядку шляхом втручання певних осіб в діяльність підприємства через недодержання органами державного нагляду (контролю) та його посадовими особами вимог Закону щодо забезпечення нерозголошення комерційної таємниці та конфіденційної інформації суб'єкта господарювання, що стає доступною посадовим особам у ході здійснення державного нагляду (контролю) та шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні, оскільки запитує один чоловік (а.с. 11-12).
До запиту були надані копія акту планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) № 50/9-7/17 від 15.12.2017, припису Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області №4-9192-9-3 від 22.12.2017 року, копія акту плановою (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) № 275/5-8/18 від 19.06.2018, з інформацією, доступ до якої необмежений, для ознайомлення.
Позивач не погодившись із вказаною відповіддю відповідача, яка полягає у наданні неповної інформації на запит на публічну інформацію звернувся до суду із вказаним позовом.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
В силу статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 5 Закону України «Про інформацію» встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Положеннями статті 9 Закону України «Про інформацію» обумовлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.
За змістом статей 1, 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що публічна інформація - відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб - сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом, а також надання інформації за запитами на інформацію.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Види та порядок обмеження доступу до інформації передбачено статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», в частині п'ятій якої встановлено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
За правилами статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації зобов'язані: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.
В силу статті 16 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань запитів на інформацію розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію та надання консультацій під час оформлення запиту. Запит, що пройшов реєстрацію у встановленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань запитів на інформацію.
Правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовано Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 № 1264-XII (далі - Закон № 1264-XII).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1264-XII, завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є регулювання відносин у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об'єктів, пов'язаних з історико-культурною спадщиною.
Частиною 1 ст. 16 Закону № 1264-XII визначено, що управління охороною навколишнього природного середовища полягає у здійсненні в цій галузі функцій спостереження, дослідження, екологічної експертизи, контролю, прогнозування, програмування, інформування та іншої виконавчо-розпорядчої діяльності.
При цьому, державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи, до компетенції яких законами України віднесено здійснення зазначених функцій (ч. 3 ст. 16 Закону № 1264-XII).
В силу приписів ч. 5 ст. 16 Закону № 1264-XII, метою управління в галузі охорони навколишнього природного середовища є реалізація законодавства, контроль за додержанням вимог екологічної безпеки, забезпечення проведення ефективних і комплексних заходів щодо охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, досягнення узгодженості дій державних і громадських органів у галузі охорони навколишнього природного середовища.
Відповідно до пунктів 1, 2 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 454/11 (далі - Положення), Держекоінспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Держекоінспекція України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства екології та природних ресурсів України, іншими актами законодавства України, дорученнями Президента України і Міністра, а також Положенням про Держекоінспекцію України.
Держекоінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, морські екологічні інспекції (Азовська, Азово-Чорноморська, Північно-Західного регіону Чорного моря).
Водночас, п. «а» ч. 1 ст. 202 Закону № 1264-XII регламентовано, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства.
Поряд з цим, основними завданнями Держекоінспекції України, серед іншого, є реалізація державної політики зі здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів; додержанням режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду; за екологічною та радіаційною безпекою (у тому числі у пунктах пропуску через державний кордон і в зоні діяльності митниць призначення та відправлення) під час імпорту, експорту та транзиту вантажів і транспортних засобів; біологічною і генетичною безпекою щодо біологічних об'єктів природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів (ГМО) у відкритій системі; поводженням з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами) і небезпечними хімічними речовинами, пестицидами та агрохімікатами (п. 3 Положення).
У відповідності до частин першої, третьої та четвертої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами. Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Аналіз наведеної норми та обставин справи дає підстави для висновку, що Держекоінспекція є розпорядником інформації в розумінні статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації.
Основною підставою для звернення до суду з цим позовом, є незгода позивача з неповнотою інформації, наданою Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області листом від 08.11.2018року, зокрема наданні копій документів, а саме: акту планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) № 50/9-7/17 від 15.12.2017, припису Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області №4-9192-9-3 від 22.12.2017 року, копія акту плановою (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) № 275/5-8/18 від 19.06.2018 без зазначення інформації щодо виявлених порушень та їх усунення.
Підставою відмови Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області у наданні позивачу запитуваної інформації, є її належність до категорії інформації з обмеженим доступом, а саме конфіденційної.
Відповідно до статті 50 Конституції України, кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Екологічні інтереси населення можуть підлягати судовому захисту на підставі частини сьомої статті 41 Конституції України, відповідно до якої використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі, а також приписів статті 66 Основного Закону, відповідно до якої ніхто не повинен заподіювати шкоду довкіллю.
В силу ст. 71 Закону № 1264-XII, Україна бере участь у міжнародному співробітництві у галузі охорони навколишнього природного середовища на державному рівні відповідно до законодавства України та міжнародного права. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що містяться в законодавстві України про охорону навколишнього природного середовища, то застосовуються правила міжнародного договору.
Так, міжнародним документом, який закріпив зобов'язання держав у сфері доступу до правосуддя в екологічних справах, є Орхуська конвенція.
Орхуську конвенцію ратифіковано Законом України № 832-ХІУ від 06 липня 1999 року, тому її положення відповідно до статті 9 Конституції України є нормами прямої дії, а положення національного законодавства про процедури і механізми судового захисту порушених екологічних прав та інтересів можуть їх конкретизувати.
Для забезпечення належної реалізації, зокрема, зокрема, екологічних прав Орхуська конвенція передбачає у статті 9 право і гарантії доступу до судового й адміністративного оскарження рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені з порушенням права на доступ до інформації чи права на участь у процесі прийняття рішень з питань, що стосуються довкілля.
Пунктом 3 статті 9 Орхуської конвенції на її Договірні Сторони покладається зобов'язання, зокрема, забезпечувати доступ громадськості до процедур оскарження дій та бездіяльності державних органів і приватних осіб, що порушують вимоги національного екологічного законодавства.
При цьому відповідно до Орхуської конвенції представники громадськості мають право оспорювати порушення національного законодавства у сфері довкілля незалежно від того, належать такі порушення до прав на інформацію і на участь громадськості при прийнятті рішень, гарантованих Орхуською конвенцією, чи ні (згідно з Керівництвом із провадження Орхуської конвенції (ООН, 2000 рік), далі - Керівництво). Орхуська конвенція забезпечує доступ до правосуддя як на підставі власних положень, так і в порядку забезпечення дотримання національного природоохоронного законодавства.
Таким чином, за нормами національного та міжнародного права громадяни України, юридичні та фізичні особи мають право на інформацію про стан навколишнього природного середовища та екологічний стан довкілля.
Із цього випливає наявність права ОСОБА_4 на звернення до Держекоінспекції із запитом про отримання публічної інформації щодо перевірок ПрАТ «ДМЗ» діяльність, якого має вплив на навколишнє природне середовища.
Частиною другою статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Згідно з пунктами 1 та 3 частини 1 статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати: інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання тощо); перелік та умови отримання послуг, що надаються цими органами, форми і зразки документів, правила їх заповнення.
Приписами ч. 2 ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Відповідно до частин першої та другої статті 29 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року N 2657-XII, інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про доступ до публічної інформації", конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13цього Закону.
Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
В силу ч. 2 ст. 13 вказаного Закону до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють:
1) інформацією про стан довкілля;
2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;
3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян;
4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).
На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.
Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Виходячи з аналізу наведених положень чинного законодавства, частиною якого є Орхуська конвенція, суд приходить до висновку, що право на захист порушеного конституційного права на безпечне довкілля належить кожному та може реалізовуватися, як особисто, так і шляхом участі представника громадськості.
Беручи до уваги наявність права ОСОБА_4 на отримання публічної інформації про перевірки ПрАТ «ДМЗ», діяльність якої безпосередньо впливає на екологічну природу довкілля, враховуючи обов'язок Держекоінспекції як розпорядника публічної інформації надавати таку на запит, зокрема, про стан довкілля, повинен надавати зазначену інформацію на запити, суд вважає протиправною відмову Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області, яка виразилась у наданні неповної інформації на запит на публічну інформацію № Інспек/ДМЗ/2018-10-04 від 04.10.2018, а саме надання копії припису Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області №4-9192-9-3 від 22.12.2017, копії акту планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) № 50/9-7/17 від 15.12.2017, копії акту планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) № 275/5-8/18 від 19.06.2018 з обмеженням доступу до зазначеної в них інформації.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
На думку суду, доказів, які б спростовували доводи позивача у вказаній частині, відповідач суду не надав.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, та з врахуванням позицію Верховного суду, яка викладена у постанові від 26.10.2018 р. по справі № 730/145/15-а, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права буде визнання протиправною бездіяльність відповідача із зобов'язанням Державну екологічну інспекцію України у Дніпропетровській області повторно розглянути запит ОСОБА_4 про доступ до публічної інформації Інспек/ДМЗ/2018-10-04 від 04.10.2018 року без надання інформації, що має ознаки конфіденційної або комерційної таємниці (інформація про договори з контрагентами, про договори оренди тощо).
Таким чином, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Також суд вважає за необхідне, відповідно до вимог статті 139 КАС України, стягнути з Державної екологічної інспекції України у Дніпропетровській області судові витрати з оплати судового збору у розмірі 704,80 грн. на користь позивача.
Керуючись ст. 2, 9, 72, 77, 139, 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_4 до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність розпорядника публічної інформації - Державної екологічної інспекції України у Дніпропетровській області, яка виразилась у наданні неповної інформації на запит на публічну інформацію Інспек/ДМЗ/2018-10-04 від 04.10.2018, а саме: надання копії припису Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області № 4-9192-9-3 від 22.12.2017, копії акту планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) №50/9-7/17 від 15.12.2017, копії акту планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) № 275/5-8/18 від 19.06.2018 року з обмеженням доступу до зазначеної в них інформації.
Зобов'язати Державну екологічну інспекцію України у Дніпропетровській області повторно розглянути запит ОСОБА_4 про доступ до публічної інформації Інспек/ДМЗ/2018-10-04 від 04.10.2018 року з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Державної екологічної інспекції України у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ-37988899) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 (РНОКПП-НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чоти гривні 80 коп.).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев