Справа № 815/404/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/404/18

Категорія: 12.3. Головуючий в І інстанції: Гусев О.Г.

Дата та місце ухвалення рішення: 08.11.2018 р. м. Одеса

Пятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

за участю: секретаря Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Одеської області про визнання протиправними та скасування наказів №90к від 11.01.2018 року, №845к від 29.05.2018 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до прокуратури Одеської області про визнання протиправними та скасування наказів №90к від 11.01.2018 року, №845к від 29.05.2018 року про звільнення позивача з посади прокурора місцевої прокуратури № 2 Одеської області, поновлення на посаді прокурора місцевої прокуратури № 2 Одеської області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.05.2018 року по дату фактичного поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 08.11.2017 року № 257дп-17 його притягнуто до дисциплінарної відповідальності на накладено на нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури. Вказане рішення оскаржено ним до суду. Позивач вказував на те, що Закон України «Про прокуратуру» не містить правових норм щодо порядку набрання чинності рішення Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів про застосування до прокурора дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури, процедури та строків його виконання, у тому числі у разі оскарження в судовому порядку, а також обовязку керівника регіональної прокуратури (прокуратури області) його виконати. На думку позивача, враховуючи принцип верховенства права та правову невизначеність законодавством порядку набрання чинності рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про застосування до прокурора дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури, прокурор Одеської області не мав права видавати наказ про звільнення позивача з посади у разі оскарження ним вказаного рішення, - до розгляду справи Верховним Судом.

Крім того, позивач зазначив, що оскаржуваний наказ № 90к від 11.01.2018 року неправомірно виданий відповідачем у період тимчасової непрацездатності позивача, що суперечить положенням ч. 2 ст. 40 КЗпП України.

Також позивач вважає незаконним наказ прокурора Одеської області №845к від 29.05.2018 року, з огляду на те, що він прийнятий на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 08.11.2017 року, яке не набрало чинності, у звязку з чим не підлягало виконанню, та наказу № 90к від 11.01.2018 року, який також оскаржується позивачем.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, неправильне застосування до спірних правовідносин норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірного вирішення справи.

Апелянт, зокрема, вказує на те, що надаючи оцінку спірному наказу № 90к від 11.01.2018 року, суд необґрунтовано не застосував до спірного наказу положення ст. 40 КЗпП України щодо неможливості звільнення позивача у період його непрацездатності, що призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, апелянт зазначив, що на момент прийняття наказу прокурора Одеської області №845к від 29.05.2018 року були відсутні правові підстави для його прийняття, оскільки згідно п. 2 ч. 2 ст. 61 Закону України «Про прокуратуру», право на припинення повноважень прокурора за рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів виникає на наступний день набуття статусу остаточного рішення, в разі, якщо воно було оскаржено. В даному випадку остаточне рішення Верховним Судом прийнято 21.08.2018 року, а відтак право на припинення повноважень прокурора виникло лише 22.08.2018 року.

У звязку з викладеним, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року та прийняття нової постанови, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом прокурора Одеської області від 15 грудня 2015 року №3363-к ОСОБА_2 призначено на посаду прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 Одеської області.

За результатами розгляду дисциплінарної скарги на дії ОСОБА_2, Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів прийнято рішення №257дп-17 від 08.11.2017 року про притягнення прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 Одеської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури.

На підставі вищезазначеного рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, керуючись п.п. 3, 8, ч. 1 ст. 11 та п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про прокуратуру» прокурором Одеської області прийнято наказ № 90к від 11.01.2018 року про звільнення ОСОБА_2 з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обовязків, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його обєктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, систематичне порушення правил прокурорської етики (пункти 1,5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру») у перший робочий день після закінчення його тимчасової непрацездатності.

В подальшому, наказом прокурора Одеської області № 845 від 29.05.2018 року позивача було звільнено з займаної посади в органах прокуратури з тих самих підстав з 29 травня 2018 року.

Судом першої інстанції також було встановлено, що позивач, не погодившись із вищезазначеним рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Рішенням Верховного Суду від 26.03.2018 року, залишеним без змін ухвалою ОСОБА_3 Верховного Суду від 21.08.2018 року, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими наказами про звільнення, позивач оскаржив їх до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи оскаржувані накази діяв правомірно, у відповідності до вимог чинного законодавства, та будь-яких порушень прав позивача не допустив.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII).

В свою чергу, відповідно до статті 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Положеннями ст. 16 Закону № 1697-VII передбачено гарантії незалежності прокурора, однією з яких є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Частиною 3 статті 16 Закону № 1697-VII визначено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Виходячи з системного аналізу положень зазначених законодавчих актів, в даному випадку пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

З огляду на зазначене, в даному випадку спеціальними є норми саме Закону № 1697-VII, які встановлюють особливий порядок звільнення прокурорів.

Статтею 43 Закону № 1697-VII передбачено, що прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав, зокрема: 1) невиконання чи неналежне виконання службових обовязків; 5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його обєктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; 6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

Частиною першою статті 44 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження здійснюється Комісією.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Комісією дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Згідно ст. 49 Закону № 1697-VII на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 3) звільнення з посади в органах прокуратури.

Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що за результатами дисциплінарного провадження Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів може прийняти рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора (крім Генерального прокурора) у разі: 1) якщо дисциплінарний проступок, вчинений прокурором, має характер грубого порушення; 2) якщо прокурор вчинив дисциплінарний проступок, перебуваючи у статусі прокурора, який притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Статтею 50 Закону № 1697-VII встановлено, що прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення.

При цьому, ч. 3 ст. 50 цього Закону визначено, що подання адміністративного позову до суду на рішення Вищої ради правосуддя про притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності або про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора не зупиняє дію такого рішення, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення Вищої ради правосуддя про притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності або про неможливість подальшого перебування особи на посаді.

Згідно п. 3, 8 частини 1 ст.11 Закону №1697-VII до повноваження керівника регіональної прокуратури належить, зокрема, призначення на посаду та звільнення з посади прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим Законом порядку; прийняття рішення про застосування до прокурора регіональної та місцевої прокуратури дисциплінарного стягнення або щодо неможливості подальшого перебування його на посаді прокурора на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів у встановленому цим Законом порядку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що наказ № 90к від 11.01.2018 року про звільнення ОСОБА_2 з посади прокурора було прийнято прокурором Одеської області на підставі п.п. 3, 8, ч. 1 ст. 11 та п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про прокуратуру» у звязку з неналежним виконання службових обовязків, вчиненням дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його обєктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, систематичним порушенням правил прокурорської етики (пункти 1,5, 6 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру») та у звязку з прийняттям Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади.

Колегія суддів зазначає, що Законом України «Про прокуратуру» не визначено строк, протягом якого рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади набирає законної сили, а лише визначено строк протягом якого таке рішення може бути оскаржено до Вищої ради правосуддя або до суду. При цьому, також відсутні норми, зі змісту яких вбачалось би, що таке рішення не набирає законної сили одразу після його прийняття.

Посилання позивача на положення п. 2 ч. 2 ст. 61 цього Закону колегія суддів вважає безпідставним, огляду на наступне.

За нормами вказаної статті повноваження прокурора, крім Генерального прокурора, у звязку з рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора припиняються:

1) з дня, наступного за днем завершення строку на оскарження цього рішення, - якщо рішення не було оскаржено;

2) з дня, наступного за днем набуття статусу остаточного рішенням органу, до якого було оскаржено рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, - якщо рішення було оскаржено, однак скарга була відхилена.

Вказаними положеннями передбачено саме припинення повноважень прокурора, а не звільнення його з посади у звязку з накладенням дисциплінарного стягнення, що, на думку суду апеляційної інстанції, є різними поняттями та регулюються різними нормами Закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави вважати, що рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади на момент прийняття оскаржуваного наказу № 90к від 11.01.2018 року не набрало законної сили.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що настання дисциплінарної відповідальності прокурора відбувається саме після реалізації рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів шляхом видачі відповідним керівником прокуратури наказу про звільнення такого прокурора із зазначенням конкретної дати звільнення.

У поданому позові позивач зазначив, що у період видання зазначеного наказу він перебував на амбулаторному лікуванні в Комунальній установі «МП №5», що підтверджується наданою до суду випискою з медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого, листком непрацездатності.

Положеннями ч.3 ст. 40 Кодексу законів про працю України встановлено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що в даному випадку ч.3 ст. 40 Кодексу Законів про працю України не розповсюджуються на правовідносини, що виникли між позивачем та прокуратурою Одеської області, однак зазначає, що такий висновок суду не вплинув на правильність вирішення справи по суті.

Оцінюючи оскаржуваний наказ на предмет дотримання відповідачем вимог ч.3 ст. 40 Кодексу Законів про працю України, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку оскаржуваний наказ № 90к від 11.01.2018 року передбачає звільнення позивача у перший робочий день після закінчення його тимчасової непрацездатності.

Таким чином, відповідачем не визначено конкретної дати звільнення позивача, що свідчить про те, що фактично позивач під час перебування на лікарняному звільнений не був, а тому його права в цій частині не порушено.

В свою чергу, 29.05.2018 року прокурором Одеської області прийнято наказ № 845к, згідно якого прокурора Францевича А.П. звільнено з посади прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 Одеської області з 29.05.2018 року.

Підстави звільнення є аналогічними підставам, визначеним у наказі № 90к від 11.01.2018 року.

Крім того, у наказі № 845к від 29.05.2018 року зазначено, що підставами його прийняття є рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 08.11.2017 року, наказ прокурора області від 11.01.2018 року № 90к, листок непрацездатності № 475777, виданий 15.05.2018 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскільки оскаржуваний наказ видавався на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 08.11.2017 року №257дп-17 (яке на час розгляду справи в суді є чинним), у звязку з накладенням на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури, тобто з підстав, яким судом вже надано правову оцінку, доводи позивача в частині протиправності вказаного наказу є необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів вважає можливим зазначити наступне.

Згідно наданого позивачем листка непрацездатності Серії АДЖ № 475777 позивач перебував на лікарняному у період з 15.05.2018 року по 25.05.2018 року включно, та 26.05.2018 року повинен був стати до роботи.

Як вже зазначалось, наказ № 845к від 29.05.2018 року прийнято 29.05.2018 року та датою звільнення позивача визначено 29.05.2018 року, тобто після виходу позивача з лікарняного.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу прокурора Одеської області № 845к від 29.05.2018 року задоволенню не підлягають.

З огляду на встановлення правомірності оскаржуваних позивачем наказів про звільнення, відсутні підстави і для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині поновлення його на посаді прокурора Одеської місцевої прокуратури № 2 Одеської області з 29 травня 2018 року та стягнення з прокуратури Одеської області на його користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про скасування наказів про звільнення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Судове рішення складено у повному обсязі 01.04.2019 р.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька