Справа № 505/2377/17
Суддя: Білостоцький О. В.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 505/2377/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Єренкевич О.А.

За участю сторін:

Представника позивача: ОСОБА_1

Представника відповідача: ОСОБА_2

Третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Подільської міської ради Одеської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання неправомірними та скасування рішень в частині, -

В С Т А Н О В И В:

23.10.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду з Котовського міськрайонного суду Одеської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_4, в якому позивач (з урахуванням уточнених позовних вимог) просить суд визнати неправомірними та скасувати рішення Подільської міської ради Одеської області №146-VII від 20.07.2016 року, №169-VII від 31.08.2016 року та №305-VII від 24.05.2017 року в частинах, що стосуються земельної ділянки, розташованої за адресою: Одеської області, м.Котовськ, вул. Кобилецького, 8.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням виконавчого комітету Котовської міської Ради народних депутатів Одеської області №494 від 26.12.1991 року «Про виділення земельних ділянок під індивідуальне будівництво житлових будинків громадян м. Котовська» їй було виділено земельну ділянку №8 по вул. Кобилецького в м. Котовську Одеської області площею 600 кв.м та надано право на зазначеній земельній ділянці індивідуального будівництва трикімнатного житлового будинку житловою площею 43,7 кв. м., надвірних споруд в межах встановлених норм.

Разом з тим, рішенням Подільської міської ради Одеської області №169-VII від 31.08.2017 року вищезазначене рішення виконавчого комітету Котовської міської Ради народних депутатів Одеської області було скасовано.

При цьому раніше, рішенням відповідача №146-VII від 20.07.2016 року, іншій особі було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0600 га за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. Кобилецького, 8, а рішенням відповідача №305-VII від 24.05.2017 року було затверджено проект землеустрою такої земельної ділянки та передано її у власність громадянці ОСОБА_3.

Не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями відповідача та вважаючи їх протиправними, ОСОБА_4 звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою суду від 29.10.2018 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 13.12.2018 року провадження у справі було зупинено на підставі п. 1 ч. 2 ст. 236 КАС України.

26.02.2019 року провадження у справі було поновлено, до участі у справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено ОСОБА_3, а подальший розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

У підготовчому судовому засідання 26.03.2019 року представник позивача підтримав позовну заяву в повному обсязі та просив її задовольнити. Посилаючись на протиправність оскаржуваних рішень, представником позивача було зазначено, що рішенням відповідача №169-VII від 31.08.2017 року було незаконно порушено право користування ОСОБА_5 земельною ділянкою площею 0,06 га за адресою: Одеська область, м. Подільськ (Котовськ), вул. Кобилецького, 8, яку було їй виділено у 1991 році. Рішеннями ж відповідача №146-VII від 20.07.2016 року та №305-VII від 24.05.2017 року іншій особі були надані дозволи відповідно на розробку проекту землеустрою та затверджений відповідний проект для відведення цієї земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_3

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов, та зазначив, що рішення Подільської міської ради Одеської області №169-VII від 31.08.2017 року, яким було скасовано рішення виконавчого комітету Котовської міської Ради народних депутатів Одеської області №494 від 26.12.1991 року є правомірним та законним, оскільки ОСОБА_4 не використовувала надану їй земельну ділянку за цільовим призначенням, зокрема не розпочала будівництво житлового будинку в строки, передбачені договором.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 - у судовому засіданні зазначила, що отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0600 га за адресою: Одеська область, м. Подільськ (Котовськ), вул. Кобилецького, 8 на підставах, визначених законодавством. При цьому про наявність у позивача права користування цією земельною ділянкою вона обізнана не була.

Судом у справі встановлено наступне.

Рішення виконавчого комітету Котовської міської Ради народних депутатів Одеської області №494 від 26.12.1991 року «Про виділення земельних ділянок під індивідуальне будівництво житлових будинків громадян м. Котовська» позивачу було виділено земельну ділянку площею 600 кв.м за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. Кобилецького, ділянка №8 та надано їй право індивідуального будівництва на зазначеній земельній ділянці трикімнатного житлового будинку житловою площею 43,7 кв. м., надвірних споруд в межах встановленої норми (а.с. 43).

Також 26.12.1991 року між Котовською міською Радою народних депутатів Одеської області та ОСОБА_4 будо укладено типовий договір про надання у безстрокове користування позивачки земельної ділянки для будівництва жилого будинку на праві власності (а.с. 44-45).

Відповідно до зазначеного договору позивачка зобовязувалась приступити до зведення будівель на протязі одного року та проводити будівельні роботи з урахуванням того, що будівництво повністю повинно бути завершено не пізніше трьох років з моменту підписання зазначеного договору.

При цьому відповідно до п.14 Договору у разі систематичного (2 і більше разів) порушення строків будівництва встановлених зазначеними договором, або не будівництва житлового будинку, невикористання в продовж двох років підряд земельної ділянки, або використання її не за цільовим призначенням за рішенням виконавчого комітету у особи може бути припинено право використання земельної ділянки.

У звязку із невикористанням земельної ділянки за цільовим призначенням, рішенням Подільської міської ради Одеської області №169-VII від 31.08.2017 року, було скасовано рішення виконавчого комітету Котовської міської Ради народних депутатів Одеської області №494 від 26.12.1991 року в частині надання позивачці земельної ділянки по вул. Кобилецького, 8 (а.с. 20, 112).

При цьому 20.07.2016 року рішенням Подільської міської ради Одеської області №146-VII ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0600 га за адресою: Одеської області, м. Котовськ, вул. Кобилецького, 8 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 111).

24.05.2017 року відповідачем було прийнято рішення №305-VII, відповідно до якого було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0600 га за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. Кобилецького, 8 у власність громадянці України ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови загальною площею 0,0600 га за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. Кобилецького, 8 (кадастровий номер :02:003:0318) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.112).

26.06.2017 року право власності на зазначену земельну ділянку ОСОБА_3 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 127-128).

Не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями відповідача та вважаючи їх протиправними , ОСОБА_4 звернулась з адміністративним позовом до суду.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду (ч. 3 ст. 19 КАС України).

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників є субєктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Частиною 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Суд також зазначає, що правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного Кодексу України (далі ЗК України), а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно із частинами другою та третьою статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною статтею та статтями 118, 122 ЗК України.

Відповідно до п. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі №911/4111/16 зазначено, що рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду 30 січня 2019 року у справі №803/41/18.

Також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 листопада 2018 року по справі №463/1865/17 будо зазначено, що якщо в результаті прийняття суб'єктом владних повноважень рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін спору.

З огляду на вищезазначене у підготовчому судовому засіданні 26.03.2019 року було поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження в адміністративній справі №505/2377/17 з підстав непідсудності її адміністративному суду.

Представник позивача проти закриття провадження в адміністративній справі заперечував, посилаючись на субєктний склад сторін у справі.

Представник Подільської міської ради Одеської області та третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 питання підсудності справи адміністративному суду та закриття провадження у справі №505/2377/17 залишили на розсуд суду.

При цьому суд зазначає, що правова позиція про застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, в яких стороною є суб'єкт владних повноважень, є помилковою, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Суд зазначає, що сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ потрібно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач у позові, а її представник в судовому засіданні не зазначили про порушення прав та інтересів ОСОБА_4 з боку відповідача у сфері публічно-правових відносин, а посилались лише на порушення оскаржуваними рішеннями її речових прав (власності та користування) щодо спірної земельної ділянки площею 0,06 га, розташованої за адресою: Одеська область, м.Подільськ (Котовськ), вул. Кобилецького, 8.

Позивач та її представник також не посилались на наявність владних або управлінських відносин між сторонами у справі, а тому вказаний спір за своїм характером не є публічно-правовим і виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Із зазначених підстав захист порушеного права позивача може бути здійснений лише із застосуванням цивільно-правових засобів, а справа, враховуючи субєктний склад її учасників, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно частини 2 ст. 173 КАС України остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин є завданням підготовчого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно п. 2 частини 2 ст. 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Оскільки судом встановлено, що з прийняттям оскаржуваних рішень у позивача було припинено право користування земельною ділянкою, та одночасно право власності на цю земельну ділянку виникло у третій особі, а саме ОСОБА_3, даний спір, на думку суду, не є публічно-правовим, не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства, а тому є необхідність закриття провадження в адміністративній справі №505/2377/17 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Керуючись приписами ст.ст. 2-11, 19, 173, 180-183, 192-194, 238, 241, 243, 248, 251, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №505/2377/17 за позовом ОСОБА_4 до Подільської міської ради Одеської області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання неправомірними та скасування рішень №146-VII від 20.07.2016 року, №169-VII від 31.08.2016 року та №305-VII від 24.05.2017 року в частинах, що стосуються земельної ділянки №8 по вул. Кобилецького в м. Подільську Одеської області площею 600 кв.м - закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Роз'яснити позивачу, що даний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз'яснити сторонам, що у разі закриття провадження в адміністративній справі повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвалу суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст. 295 КАС України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256, 294, 295 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний суддею 29 березня 2019 року.

Головуючий суддя Білостоцький О.В.