Справа № 826/15828/17
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом Державної іпотечної установи до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акту в окремій його частині,

В С Т А Н О В И Л А:

05.12.2017 до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Державна іпотечна установа з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання незаконним «Порядку складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються», затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 №3711, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2017 за №1104/30972 в окремій його частині, а саме:

- пункту 16 розділу VIII «Порядку складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються» - «Припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржник, який одночасно є кредиторами банку, що ліквідується, здійснюється після початку задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредиторів, до якої віднесені вимоги такого кредитора і в сумі, що підлягає задоволенню вимог»;

- пункту 17 розділу VIII «Порядку складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються» - «Припинення зобов'язань зарахуванням однорідних вимог здійснюється пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги, у разі, якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного погашення зобов'язань за кредитом боржника перед банком».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, зміст апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2017 №3711 затверджено Порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються.

Рішення прийнято відповідно до пункту 10 частини першої, пункту 12 частини п'ятої, частини шостої статті 12, статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI.

Розділ перший порядку присвячено загальним положенням. Зокрема у пунктах 1-4 наведено, що:

1. Цей Порядок розроблено з метою реалізації вимог статей 29, 45, 46, 49, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

2. Цей Порядок регулює процедури, що виникають в процесі виконання дій щодо визначення суми заборгованості кожному кредитору, віднесення вимог кредиторів до певної черги, відхилення вимог кредиторів у разі не підтвердження їх фактичними даними, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів, внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів, а також порядок задоволення вимог кредиторів банку, що ліквідується.

3. Цей Порядок розроблений відповідно до Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 №2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.09.2012 за №1581/21893, Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 №280, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.07.2004 за №919/9518, інших нормативно-правових актів.

4. Дія цього Порядку поширюється на всі банки, що знаходяться в управлінні Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та щодо яких Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Розділ восьмий, яким врегульовано заходи щодо задоволення акцептованих вимог кредиторів, містить 16 та 17 пункти, в частині яких даний порядок оскаржується Державною іпотечною установою - позивачем у справі.

Так, оскаржуваними пунктами визначено, що припинення зобов'язань зарахуванням однорідних вимог здійснюється пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредиторові однієї черги, у разі, якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного погашення зобов'язань за кредитом боржника перед банком; припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржник, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується, здійснюється після початку задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредиторів, до якої віднесені вимоги такого кредитора і в сумі, що підлягає задоволенню вимог.

Таким чином, не погоджуючись із вказаними пунктами Порядку, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскаржувані пункти положення підзаконного нормативно-правового акту, порушують норми чинного законодавства України і дозволяють неплатоспроможному Банку в особі Фонду продовжувати безоплатно користуватись грошовими коштами Державної іпотечної установи та додатково отримувати вигоду за борговими зобов'язаннями перед неплатоспроможним Банком, що завдає додаткових безпідставних збитків Державній іпотечній установі.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, мотивуючи свою позицію наступним.

На підставі Постанови правління Національного банку України від 02.03.2015р. №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - Банк) виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 02 жовтня 2015р. № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05.10.2015р. по 04.10.2017 р. включно і призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 41-51 вказаного закону, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В., на два роки з 05.10.2015р. по 04.10.2017р.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 20 лютого 2017 р. № 619 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «ДЕЛЬТА БАНК» та повноваження ліквідатора АТ «ДЕЛЬТА БАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Кадирова Владислава Володимировича» на два роки до 04 жовтня 2019 року.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом апеляційної інстанції, Позивач є кредитором неплатоспроможного Банку. Заборгованість Банку 7 перед Позивачем виникла на підставі Договору банківського рахунку 26/995-070 від 27.02.2013 р. (далі - Договір рахунку) укладеного між Державною іпотечною установою та АТ «Дельта Банк».

На виконання Договору рахунку, Банк відкрив Установі поточний рахунок № 0995 (далі - Рахунок).

Банком акцептовано кредиторські вимоги Позивача на суму 3 332 921 190,01 грн. які включені до сьомої черги Реєстру акцептованих вимог кредиторів., про що свідчить довідка Банку № 05-3323787 від 03.10.2016р.

В свою чергу, Банк є власником наступних іменних відсоткових облігацій емітованих Позивачем:

- серії ВЗ в кількості 10 000 шт. загальною номінальною вартістю 1 000 000 000,00грн., (підтверджується реєстром власників іменних цінних паперів вих. №139995зв від 26.06.2017); дата закінчення обігу - 17 листопада 2020 року;

- серії АЗ в кількості 4 565 шт. загальною номінальною вартістю 456 500 000,00грн., (підтверджується реєстром власників іменних цінних паперів вих. №139994зв від 26.06.2017);дата закінчення обігу - 11 грудня 2018 року;

- серії СЗ в кількості 2 700 шт. загальною номінальною вартістю 270 000 000,00грн. (підтверджується реєстром власників іменних цінних паперів вих. №139996зв від 26.06.2017); дата закінчення обігу - 14 грудня 2020 року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити дохід за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

Отже, неплатоспроможний Банк є кредитором Позивача за зобов'язаннями строк виконання яких не настав на суму вартості облігацій: 1 720 500 000,00грн. та відсоткового доходу за облігаціям.

Відповідно п. 4.8., п.4.9 Проспекту емісії « 22», «АЗ», «ВЗ», «СЗ», « 03» Державної іпотечної установи 2013 року (далі - Проспект емісії) Позивач зобов'язаний виплачувати власникам облігацій відсотковий дохід за облігаціями з періодичністю один раз на півроку до моменту погашення облігацій.

Відсоткова ставка для облігацій ДІУ під державну гарантію, що належать на праві власності неплатоспроможному Банку встановлюється на рівні: для серії «АЗ» - 9% річних; для серії «ВЗ» - 9,5 % річних; для серії «СЗ» -9,5 % річних.

Таким чином, у Позивача (емітента іменних відсоткових облігацій, власником яких є Банк) в межах строків, встановлених Проспектом емісії, періодично виникають поточні зобов'язання перед неплатоспроможним Банком щодо виплати відсоткового доходу за цінними паперами.

Після виникнення зобов'язань за борговими цінними паперами Державна іпотечна установа має право на проведення зарахування однорідних зустрічних вимог з неплатоспроможним Банком.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі по тексту - Закон) та п.2.3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду 05.07.2012р. №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 р. за № 1581/21893 (надалі по тексту - Положення №2), встановлено право зарахування зустрічних вимог у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за емітованими цим боржником борговими цінними паперами.

Отже, відповідно до вимог спеціального законодавства, зобов'язання Позивача щодо виплати відсоткового доходу за облігаціями, строк виконання якого настав, на користь неплатоспроможного Банку підлягають припиненню шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог.

Встановлене законом право на припинення зобов'язань шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог Позивач використовує і буде використовувати до моменту настання строку погашення облігацій.

Відповідно до ст.601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Під час попередніх судових засідань, представником позивача зазначалось, що 29.10.2015р. та 11.12.2015р. керуючись ст. 601 ЦК України та п.8 ч.2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», позивач звертався до АТ «Дельта Банк» із заявами №7818/15/2 та №8643/15/2 про зарахування зустрічних однорідних вимог.

На підставі наведених заяв, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадировим В.В. було здійснене зустрічне зарахування однорідних вимог між Банком та Установою та зменшено розмір зобов'язань Банку перед Установою на загальну суму 161 291 973 гри. 10 коп., що підтверджується листами Банку №2416 від 25.11.2015р. та №109 від 12.01.2016р.

Зобов'язання Позивач по виплаті відсоткового доходу за п'ятий, шостий, сьомий відсоткові періоди припинено шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог відповідно до вимог чинного законодавства на підставі чергових заяв Позивача.

Право на припинення зобов'язань Позивача шляхом проведення зарахування однорідних зустрічних вимог підтверджується судовими рішеннями у господарських справах № 910/4413/17, №910/12608/17.

До набрання чинності Порядку, припинення зобов'язання Позивача щодо сплати неплатоспроможному Банку, який знаходиться в стані ліквідації, відсоткового доходу по облігаціям проводилось в момент виникнення цього зобов'язання шляхом проведення взаємозаліку однорідних зустрічних вимог (зменшення акцептованих вимог) у безгрошовій формі. При тому, строки умови та механізм здійснення припинення зобов'язання відповідав вимогам Цивільного, Господарського кодексів України.

Позивач наголошує, що приймаючи Порядок в частині оскаржуваних положень, Фонд діяв з перевищенням своїх повноважень

Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України, яка є нормою прямої дії, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлені повноваження виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону, Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Порядок, положення якого оскаржуються, прийнятий відповідно до наступних положень Закону:

Пунктом 10 ч. 1 ст.12 Закону встановлено, що у сфері забезпечення діяльності Фонду Виконавча дирекція Фонду має повноваження приймати нормативно-правові акти Фонду;

Пунктом 12 ч.5 ст. 12 Закону встановлено, що при виведенні неплатоспроможного банку з ринку до повноважень виконавчої дирекції Фонду належить визначати порядок складання та затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Відповідно ч. 6 ст. 12 Закону Виконавча дирекція Фонду приймає рішення з інших питань, що випливають із цього Закону, мети діяльності Фонду, які не належать до компетенції адміністративної ради Фонду.

Статтею 49 Закону визначені заходи з підготовки задоволення вимог кредиторів.

1. Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

2. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

Таким чином, спеціальним Законом не віднесено до повноважень Фонду встановлювати інші умови і механізм вчинення припинення зобов'язань шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, ніж ті, що визначені правовими актами, що мають вищу юридичну силу і не надано права строки припинення зобов'язання замінювати терміном.

Так, вказані положення нормативно-правового акту, в частині, що оскаржується, не стосуються встановлення порядку складання та затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, діючи з перевищенням повноважень, у пунктах 16, 17 розділу VIII Положення, встановив інший порядок, умови та терміни припинення зобов'язань шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог, ніж ті, що встановлено Цивільним та Господарським кодексами України і Законом.

Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року №17-рп визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплено Конституцією України.

Так, повноваження виконавчої Дирекції Фонду не розповсюджуються на встановлення інших правил врегулювання цивільних правовідносин, ніж ті що встановлені нормативно-правовими актами, прийнятими вищим представницьким органом державної влади.

Крім того, спірні пункти Порядку встановлюють інші, ніж визначені в Цивільному кодексі України строки, умови і механізм вчинення припинення зобов'язань шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог.

Застосування спірних положень Порядку призводять до негативних наслідків для кредитора неплатоспроможного банку у вигляді додаткових збитків, що полягають у проведення грошових розрахунків з третіми особами і позбавляє можливості погасити зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог.

Грошові зобов'язання Державної іпотечної установи, що не були своєчасно припинені, стають дебіторською заборгованістю і, відповідно, банківськими активами, що підлягають включенню до ліквідаційної маси банку, що ліквідується, та реалізації в процесі ліквідації.

Вищевказане твердження Позивача обумовлено положеннями нормативно- правових актів:

Активи банківські відображаються в активі балансу та включають: кошти в касі банку, кошти на кореспондентських рахунках, кошти в резервних фондах банку, надані кредити юридичним і фізичним особам, надані міжбанківські кредити, державні облігації, цінні папери, вкладення у факторингові та лізингові операції, дебітори, кошти, вкладені у спільну господарську діяльність та ін.

У банківській статистиці Активи банківські класифікують наступним чином: готівкові кошти, банківські метали та кошти в Національному банку; залишки коштів на кореспондентських рахунках, відкритих в інших банках; кредити надані; вкладення в цінні папери; дебіторська заборгованість; основні засоби та нематеріальні активи; нараховані доходи до отримання; інші активи.

Згідно ч. 2 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл.

Відповідно пункту 4.5 «Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду 05.07.2012р. №2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 р. за № 1581/21893 (надалі по тексту - Положення №2), Фонд або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) вживає заходів для встановлення фактичного розміру заборгованості перед банком щодо зобов'язань, строк яких настав або настане в поточному місяці, шляхом отримання в письмовій формі від дебітора (боржника) підтвердження заборгованості за основним боргом та нарахованими процентами (штрафами, пенею, комісійними) у порядку досудового врегулювання господарських спорів відповідно до законодавства.

Пунктом 4.14 Положення №2 встановлено, що у разі виявлення майна, що не було включене до ліквідаційної маси або оприбутковане на баланс банку за результатами претензійно-позовної роботи, з метою забезпечення достовірності переліку майна банку, що входить до його ліквідаційної маси, Фонд або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй Фондом відповідних повноважень) може вносити зміни до ліквідаційної маси, але не частіше одного разу на квартал. Такі зміни затверджуються виконавчою дирекцією Фонду.

Отже, грошові зобов'язання Позивача по виплаті відсоткового доходу по облігаціям, Банк зобов'язаний буде включити до ліквідаційної маси.

При тому, цілком вірогідно проведення претензійно-позовної роботи по стягненню з Позивача заборгованості, по зобов'язанню, що підлягає припиненню шляхом проведення зарахування однорідних зустрічних вимог.

Після включення до ліквідаційної маси дебіторської заборгованості, остання підлягає реалізації на користь третіх осіб.

Частиною 2 статті 51 Закону встановлено, що після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно- правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Частиною 6 цієї статті Закону визначено, що Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб:

- на відкритих торгах (аукціоні);

- шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках).

Виконавчою дирекцією Фонду приймається рішення щодо затвердження умов відкритих торгів (у тому числі аукціонів, що проводяться за методами підвищення та/або зниження ціни і без обмеження мінімальної ціни продажу майна), зокрема розмірів гарантійного внеску, лота та кроку аукціону, порядку зниження ціни, встановлення або відмови від встановлення мінімальної ціни продажу.

Таким чином, зобов'язання Державної іпотечної установи, що підлягають припиненню на підставі п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону та п.2.3 Положення №2 до моменту початку задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредиторів будуть відчужені на користь третьої особи.

Крім наведеного, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що Фонд штучно збільшує власні витрати (за проведення оцінки активу, яка відшкодовується за рахунок ліквідаційної маси у третю чергу), безпідставно зменшуючи ліквідаційну масу (на суму вартості проведеної оцінку активу), чим збільшується сума незадоволених вимог кредиторів неплатоспроможного Банку в тому числі і вимога Державної іпотечної установи.

За таких обставин, Державна іпотечна установа, як кредитор неплатоспроможного банку отримує додаткові збитки, яких можна уникнути при виконанні вимог нормативно-правових актів України, що мають вищу юридичну силу.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані положення підзаконного нормативно-правового акту, виходять за межі норми права, встановленої п.8, ч.2, ст. 46 Закону, порушують норми Цивільного та Господарського кодексів України і дозволяють неплатоспроможному Банку в особі Фонду продовжувати безоплатно користуватись грошовими коштами Державної іпотечної установи та додатково отримувати вигоду за борговими зобов'язаннями перед неплатоспроможним Банком, що завдає додаткових безпідставних збитків Державній іпотечній установі.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - залишити без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма