Справа № 160/1285/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року Справа № 160/1285/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засідання Конєвої С.О. Зіненко А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості №UA110150/2019/200008/1, картки відмови № UA110150/2019/00012 від 09.01.2019р., -

ВСТАНОВИВ:

07.02.2019р. (згідно експрес-накладної) ОСОБА_3 звернувся з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби та просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів №UA110150/2019/200008/1 від 09.01.2019р.;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110150/2019/00012 від 09.01.2019р.;

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачем 02.01.2019р. було подано ЕМД № UA110150.2019.200046 для митного оформлення транспортного засобу - автомобілю легкового марка - RENAULT, модель - MEGANE, дата виготовлення - 01.03.2015р., введено в експлуатацію - 15.05.2015р., колір - білий, країна виробництва - Франція з пошкодженнями КТЗ - за першим методом визначення вартості товару - за ціною договору товарів, які імпортуються - 3500,00 євро. На підтвердження заявленої митної вартості позивачем були надані всі необхідні документи, які відповідають вимогам ч.2 ст.53 Митного кодексу України та чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначенні саме митної вартості товарів та підтверджують ціну товару, вказану в митній декларації. Проте, відповідачем було прийнято картку відмови у митному оформленні товару за ціною договору та рішення про коригування митної вартості товару за яким вартість товару було скоригована за шостим - резервним методом на рівні 6950,00 євро. Позивач не погоджується із вказаними карткою відмови та рішенням про коригування митної вартості товару посилаючись на те, що у відповідача були відсутні підстави для витребування додаткових документів у позивача, рішення про коригування не містить обґрунтувань того, що подані ним документи для митного оформлення є недостатніми чи такими, що викликають сумніви у достовірності наданої інформації, а витребування додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчать про протиправність рішення. Також відповідачем не вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що позивачем заявлено неповні чи/або недостовірні відомості саме щодо митної вартості заявленого товару, не вказано, які саме складові митної вартості є непідтвердженими і в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості за першим методом на підставі поданих документів. Окрім того, позивачу не зрозуміло, чому неможливо було використати попередні методи визначення митної вартості, які передбачені ст.ст.59-63 Митного кодексу України, графа 33 оспорюваного рішення не містить інформації, який саме товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості таких товарів, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товарів, не вказані факти, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування щодо обсягів, умов поставки, фактурної вартості, країни походження, методів визначення митної вартості згідно до вимог п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012р. та вимог ст.55 Митного кодексу України. Також позов ґрунтується і на позиції Верховного Суду, викладеній у його постановах від 30.01.2018р. у справі №804/16980/14 та від 06.02.2018р. у справі №815/2013/15. У письмових поясненнях від 21.03.2019р. представник позивача вказав на ті ж самі підстави, що викладені у позові, а також додатково зазначив, що підставами для коригування показників митної вартості стала цінова інформація, викладена у ЄАІС, яка не містить усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів та умов їх продажу, а тому вважає, що такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар про що також зазначено і у постанові Верховного Суду від 08.02.2019р. у справі №825/648/17. За викладеного, представник позивача вважає, що декларантом були подані всі необхідні документи, які чітко ідентифікують товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню, а отже, оспорювані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки винесені без врахування всіх обставин та за відсутності підстав вважати, що митна вартість товару визначена позивачем з порушенням вимог митного законодавства.

Представник позивача, який брав участь у судовому засіданні 11.03.2019р., позов підтримав та просив його задовольнити.

Представником відповідача на вимогу суду було надано письмовий відзив на позов у якому відповідач просив у задоволенні адміністративного позову позивача відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що у відповідності до вимог ст.ст.52, 54, 336 Митного кодексу України митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості товару та застосувати різні форми контролю, передбачені Митним кодексом України. При цьому, згідно до вимог п.1 ст.53 Митного кодексу України одночасно з митною декларацією декларант зобов'язаний подати митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Так, позивачем 02.01.2019р. до митного оформлення було подано електронну митну декларацію (далі - ЕМД) з метою митного оформлення транспортного засобу - автомобілю легкового марка - RENAULT, модель - MEGANE, дата виготовлення - 01.03.2015р., введено в експлуатацію - 15.05.2015р., колір - білий, країна виробництва - Франція з пошкодженнями КТЗ - за першим методом визначення вартості товару - за ціною договору (основний метод) товарів, які імпортуються - 3500,00 євро. Проте, до вказаної декларації позивачем було подано рахунок від 19.12.2018р. TDT №04072, який не містить умов оплати авто та не містить показання пробігу авто, зокрема 320876 км, а у висновку експерта від 28.12.2018р. зазначено про обмеження щодо достовірності дослідження показання одометра (лічильника пробігу), тобто інформації щодо пробігу авто зазначений висновок не містить. Серед поданих документів відсутня була інформація про можливі відстрочки платежів або варіанти угод за пост оплатою транспортного засобу, тобто зазначена зовнішньоекономічна операція передбачає передплату за товар, також доданий до декларації документ від 19.12.2018р. №TSC 0238809 не містить ознак за якими можна ідентифікувати предмет оплати (в даному випадку не зазначені дані про оцінюваний транспортний засіб), до того ж, він містить відмітку «анульовано». Окрім того, подана копія декларація країни експорту від 19.12.2018р. не містить інформацію про рахунок-фактуру від 19.12.2018р. TDT №04072, а у висновку експерта від 28.12.2018р. визначено середню вартість продажу транспортного засобу на 28.12.2018р. - 3200 Євро, проте експертом зазначено, що середня ціна КТЗ (їх складових), що ввозяться на митну територію України, не враховує витрати на доставку їх до митного кордону України, страхування, комісійні і брокерські витрати, а тому наданий висновок не враховує транспорті витрати, пов'язані з доставкою до митного кордону, що є складовими вартості товарів для цілей оподаткування відповідно до вимог ст.368 та ч.10 ст.58 Митного кодексу України. Тобто, всупереч вимогам наведеного митного законодавства декларантом не були підтверджені витрати на транспортування транспортного засобу до кордону України жодним платіжним документом. Отже, не надання декларантом на момент здійснення митного оформлення товару платіжних документів (банківських документів, товарного чеку, ярликів, інших документів роздрібної торгівлі), що стосуються оцінюваного товару згідно до вимог ч.2 ст.53, ч.1 ст.368 Митного кодексу України унеможливило перевірку числового значення вартості транспортного засобу. При цьому, у відповідності до вимог ч.4 ст.57 Митного кодексу України перед застосуванням другорядних методів визначення вартості товару митним органом була проведена процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 наведеного Кодексу про що свідчать електронні повідомлення та дані гр.33 оскаржуваних рішень та запропоновано декларанту надати (за наявності) додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: рахунків про здійснення платежів на користь продавця, рахунки про сплату комісійних посередницьких послуг, пов'язаних з виконанням умов договору. Однак, позивачем листом від 09.01.2019р. надано було повідомлення-прохання визначити митну вартість та завершити митне оформлення без врахування 10-денного терміну, що вважається відмовою від надання додаткових документів. У зв'язку із неможливістю застосування основного методу визначення митної вартості товарів відповідачем було послідовно перейдено до наступного методи визначення митної вартості та через неможливість застосування попередніх методів визначення митної вартості товару митна вартість товару була скоригована за другорядним методом визначення митної вартості - 2г - резервний метод згідно з положеннями ст.64 Митного кодексу України за результатом проведеного обчислення, з урахуванням наданих декларантом відомостей щодо ціни транспортного засобу згідно рахунку, відомостей щодо вартості транспортування, враховуючи дані цінової бази митних органів, автоматичної системи управління ризиками та довідкових ресурсів за маркою авто, моделі, року випуску та іншими характеристиками за ЕМД від 04.01.2019р. №UA100030/2019/395087 та розраховується на рівні 6950 євро/шт., тому відповідач вказує на те, що позивачем безпідставно зазначається про порушення відповідачем послідовності застосування методів визначення митної вартості та необхідності здійснення коригування з використанням ціни договору щодо ідентичних/подібних товарів. За викладеного, відповідач вважає, що оскаржувані рішення є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки прийняті у спосіб та у межах повноважень, наданих митним органом, є цілком обґрунтованими про що свідчать дані гр.33 цих рішень (а.с.43-52).

Представник відповідача 22.03.2019р. подав до канцелярії суду клопотання про розгляд даної справи без участі представника відповідача з урахуванням поданого відзиву та доданих до нього копій документів (а.с.97).

Представник позивача в судове засідання 22.03.2019р. не з'явився, проте у письмових поясненнях від 21.03.2019р. просив розглянути справу без участі позивача та його представника (а.с.89).

У відповідності до вимог ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи наведене, належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового розгляду, подані учасниками справи клопотання про розгляд даної справи за відсутності сторін, строки вирішення спору, встановлені ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану адміністративну справу за відсутності учасників справи з урахуванням вимог ч.3 ст.194 наведеного Кодексу, на підставі наявних у суду матеріалів та у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 12.02.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її розгляд на 11.03.2019р. на 11:30 годину (а.с.2).

11.03.2019р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 22.03.2019р. до 13:30 години, що підтверджується змістом протоколу судового засідання, наявного у справі (а.с. 74-76).

Із наданих учасниками справи документів судом встановлені наступні обставини у справі.

ОСОБА_3 є громадянином України ІНФОРМАЦІЯ_1, який 23.06.1987р. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією паспорта позивача та витягом із Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 17.05.2018р. (а.с.11).

02.01.2019р. ОСОБА_3 було подано електронну митну декларацію №UA110150.2019.200046 від 02.01.2019р. для митного оформлення транспортного засобу - автомобіль легковий, для перевезення людей, що використовувався: марка - RENAULT, модель - MEGANE: номер кузова/VIN - VF1K19; тип двигуна - дизельний, робочий об'єм циліндрів - 1461 см3, екологічна норма - ЄВРО-5; потужність -81кВт, дата виготовлення - 01.03.2015р.; введено в експлуатацію - 15.05.2015р.; колір - білий, торговельна марка - RENAULT, країна виробництва - Франція, пошкодження: КТЗ має пошкодження капота корозією, КТЗ має забруднення обшивка салону (даху, стійок боковин, підлоги, дверей), забруднення та потертості обшивки сидінь, сколи лакофарбового покриття кузова, згідно якої було визначено митну вартість вказаного автомобілю за першим методом визначення митної вартості товару - за ціною договору (основний метод) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) - 3500,00 євро, що еквівалентно 114133,60 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи документами (а.с.53-54).

Разом з вказаною вище ЕМД для підтвердження складових митної вартості вказаного товару позивачем були надані наступні документи, а саме: рахунок-фактура (інвойс) 04072 від 19.12.2018р.; декларація про походження товару (Declaration of origin) т1223/18 від 28.12.2018р.; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СР 0977688 від 15.05.2015р.; квитанція TSC0238809 від 19.12.2018р.; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 02.01.2019р.; висновок експертного авто товарознавчого дослідження т1223/18 про оцінку транспортного засобу; договір про надання послуг митного брокера 0194т від 19.12.2018р.; копія митної декларації країни відправлення LNRC0100EK195994 від 19.12.2018р.; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу UA.009.71858-18 від 27.12.2018р., що підтверджується змістом позову та документами наявними у справі (а.с.53-54).

У ході проведення митного контролю і митного оформлення товару за ціною договору (основний метод) митницею було здійснено перевірку заявленої митної вартості за результатами якої митним органом були виявлені розбіжності у поданих документах, а саме:

- наданий до митного оформлення рахунок від 19.12.2018р. №04072 не містить умов оплати авто та не містить показання пробігу авто, а саме: 320876 км, при цьому, акт митного огляду на кордоні від 21.12.2018р. №UA209030/2018/074035 містить помітку щодо показання одометра, фото із експертного висновку від 28.12.2018р. №т1223/18. В експертному висновку від 28.12.2018р. №т1223/18 зазначено обмеження щодо достовірності дослідження, а саме: показання одометра (лічильника пробігу) КТЗ відповідні дійсному його пробігу, якщо власне одометр не піддавався впливу з метою фальсифікації. Перевірка відповідності зазначених умов виходить за межі компетенції спеціаліста з оцінки КТЗ. Таким чином, інформації щодо пробігу зазначений висновок не містить;

- серед поданих документів відсутня інформація про можливі відстрочки платежів або варіанти угод за пост оплатою транспортного засобу. Документ від 19.12.2018р. №TSC0238809 не містить ознак за якими можна ідентифікувати предмет оплати ( в даному випадку не зазначені дані про оцінюваний транспортний засіб);

- серед наданих до митного оформлення документів відсутні платіжні (або банківські) документи, що підтверджують факт оплати оцінюваного транспортного засобу;

- не надано документи щодо замовлення авто із доставкою (а.с.13-15,55-58).

Надалі, у зв'язку із вказаними вище розбіжностями у поданих до митного оформлення документах, у межах проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення вартості транспортного засобу та обміном наявною у кожного інформації, в усному та електронному порядку відповідна процедура консультацій була проведена та за її наслідками декларанту було запропоновано надати додаткові документи (за їх наявності), а саме: рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних посередницьких послуг, пов'язаних з виконанням умов договору, що підтверджується змістом повідомлень, наявних у справі та змістом оспорюваних рішень (а.с.13-14,55-56).

Проте, 09.01.2019р. позивачем було надано повідомлення з проханням прийняти рішення щодо правильності визначення митної вартості автомобіля без урахування 10-денного терміну, зазначеного в ст.53 МКУ, що підтверджується копією відповідного повідомлення, наявного у справі (а.с.59).

Так, митним органом, 09.01.2019р. було прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110150/2019/00012, а також і рішення про коригування митної вартості товарів за №UA110150/2019/200008/1 за змістом яких митна вартість наведеного вище транспортного засобу була скоригована за другорядним методом визначення митної вартості - 2г - резервний метод, згідно з положеннями ст.64 МКУ за результатом проведеного обчислення, з урахуванням наданих декларантом відомостей щодо ціни транспортного засобу згідно рахунку, відомостей щодо вартості транспортування, враховуючи дані цінової бази митних органів, автоматичної системи управління ризиками та довідкових ресурсів за маркою авто, моделі, року випуску та іншими характеристиками за ЕМД від 04.01.2019р. №UA100030/2019/395087 та розрахована на рівні 6950 євро/шт., що підтверджується змістом копій відповідних наведених картки відмови та рішення про коригування митної вартості (а.с.13-16, 55-58).

Позивач не погоджується з вищевказаними карткою відмови та рішенням, просить визнати їх протиправними та скасувати посилаючись на те, що оскільки відповідачу було надано усі наявні документи для визначення митної вартості транспортного засобу, тому у відповідача не було підстав для коригування митної вартості автомобілю за другорядним методом визначення митної вартості - 2г- резервним методом, при цьому, вважає, зміст оспорюваних рішень не обґрунтованим та не зрозумілим, не вказано які саме складові вартості є непідтвердженими, не зазначені підстави які саме недостовірні чи неповні дані не дають можливості визначити митну вартість товару за ціною договору, а також не обґрунтовано послідовність застосування методів визначення митної вартості товару в порушення вимог митного законодавства України.

Заслухавши представника позивача, який брав участь у судовому засіданні 11.03.2019р., дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Згідно до ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Тобто, митниця, у разі виникнення сумнівів щодо достовірності відомостей, що містяться в документах, поданих митному органові, має право витребувати у декларанта додаткові документи, що є її правом, здійсненим у межах повноважень.

Безумовно, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належить процедура консультацій з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості.

В той же час, у разі потреби у підтвердженні заявленої митної вартості товарів декларант зобов'язаний подати митному органу необхідні для цього відомості та забезпечити можливість їх перевірки.

При цьому, за нормами п.2 ст.52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Також у відповідності до п.2 ст.53 Митного кодексу України документами, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Окрім того, частиною 1 статті 368 Митного кодексу України визначено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

Використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об'єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально - п.21 ст.58 Митного кодексу України.

Аналізуючи вказані норми митного законодавства, можна дійти висновку, що саме на декларанта покладено обов'язок надавати митному органу під час митного оформлення товару банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, при цьому, такими платіжними документами можуть бути касові або товарні чеки, ярлики, інші документи, які містять відомості щодо вартості товару, який ввозиться на територію України та використані декларантом документи повинні бути об'єктивними, підтвердженими документально та піддаватися обчисленню.

Так, судом встановлено, що на підтвердження заявленої вартості товару (придбаного автомобілю) декларантом було подано до митного оформлення рахунок-фактуру серії TDT №04072 від 19 грудня 2018 року та документ серії TSC №0238809 від 19.12.2018р. зі змісту яких видно, що позивачем ні би то був придбаний автомобіль у Закритого акціонерного товариства "ТД «ТРАНСПОРТ» за 3500 євро, проте, наведений вище рахунок - фактура не містить посилань на документ серії TSC №0238809, а документ серії TSC №0238809 не містить інформації про придбаний автомобіль (а.с.17-18).

При цьому, зі змісту вищенаведених рахунку-фактури №04072 та документу серії TSC №0238809 вбачається, що вони містять відмітку: «анульовано» (а.с.17-18).

В той же час, згідно інформації із Українського юридичного термінологічного словника визначено поняття слова «Анулювання» - це відмова замовника від заброньованих послуг.

Згідно Толкового словника Української мови ознаками слова «Анулювання» є відмова від сплати платежів.

Також і за Словником іншомовних слів Мельничука значення слова «Анулювання» є скасування, оголошення недійсним якого-небудь акта, договору або прав.

З урахуванням наведеного, можна дійти висновку, що відображення у вищенаведених документах слова «анульовано» може свідчити про відмову від договору, відмову від сплати, а відповідно, вказані документи не можуть бути належними на об'єктивними доказами, які підтверджують вартість фактично сплаченого та заявленого позивачем до митного оформлення товару (автомобілю).

Таким чином, вищенаведені встановлені судом обставини свідчать про те, що позивачем до митного оформлення серед поданих документів не було надано платіжних документів, а саме: бухгалтерських документів, касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Також і інші документи, які були надані до митного оформлення містили розбіжності, а саме: рахунок від 19.12.2018р. №04072 не містить умов оплати авто, не містить показання пробігу авто, а саме: 320876 км, при цьому, акт митного огляду на кордоні від 21.12.2018р. №UA209030/2018/074035 містить помітку щодо показання одометра, фото із експертного висновку від 28.12.2018р. №т223/18. В висновку експерта від 28.12.2018р. №т223/18 зазначено обмеження щодо достовірності дослідження, а саме: показання одометра (лічильника пробігу) КТЗ відповідні дійсному його пробігу, якщо власне одометр не піддавався впливу з метою фальсифікації. Перевірка відповідності зазначених умов виходить за межі компетенції спеціаліста з оцінки КТЗ. Таким чином, інформації щодо пробігу зазначений висновок не містить, також вказаний висновок експерта містить відомості про те, що середня вартість транспортного засобу - Renault Megane 1.5 dCi Grandtour, ідентифікаційний номер (VIN) VF1KZ19, згідно системи оцінки транспортних засобів SchwackeNet становить 3200,00 Євро (а.с.19-20).

Разом з тим, рахунок-фактура №04072 від 19.12.2018р. містить інформацію про іншу ціну введеного товару, яка становить 3500 євро, які містять відмітку: «анульовано» (а.с. 17-18).

Отже, надані позивачем вищенаведені документи містять очевидні розбіжності у ціні ввезеного товару (автомобілю).

З огляду на наведене, у митного органу виникли сумніви про фактичну вартість оцінюваного товару (автомобілю) ввезеного позивачем на територію України, що є обґрунтованою підставою для витребування у позивача додаткових документів у межах проведення процедури між митним органом та декларантом, зокрема, документів, а саме: рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунків про сплату комерційних посередницьких послуг, пов'язаних з виконанням умов договору, що підтверджується відповідними копіями повідомлень, наявних у справі та змістом оспорюваних рішень (а.с.13,14,55-56).

Позивачем суду не було надано жодних доказів, які б свідчили про надання митному органу додаткових документів на підтвердження заявленої вартості товару (придбаного автомобілю).

Отже, із наведеного встановлено, що при митному оформленні товару позивачем до митного органу не було надано повних та достовірних документів, що підтверджують фактичну вартість придбаного автомобілю, які були сплачені позивачем з урахуванням аналізу вищенаведених документів, зокрема, рахунків, які містять відмітку «анульовано» та аналізу норм митного законодавства України.

У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що із наданих позивачем до митного оформлення документів неможливо було встановити умови оплати (з урахуванням того, що надані документи містили відмітку «анульовано»), неможливо визначити чи проведена оплата за товар у відповідності до вимог ч.4, ч.5 ст.58 МК України, якими передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Відсутність документів, що підтверджують здійснення Покупцем всіх платежів на користь Продавця, унеможливлюють підтвердження числового значення митної вартості імпортованих товарів.

Вищезазначене дає підстави вважати про можливе неврахування всіх витрат, які передбачені ст.58 МК України в повному обсязі.

У ході судового розгляду справи представник позивача підтвердив вищевказані розбіжності в умовах оплати за придбаний товар (автомобіль), при цьому, представник позивача 11.03.2019р. не зміг пояснити інформацію, яка свідчить про анулювання платежу та не надав суду жодних доказів на підтвердження дійсності вказаних наведених у рахунку №04072 та у документі №0238809 від 19.12.2018р. відомостей про сплату грошових коштів декларантом на користь продавця.

Також, представник позивача підтвердив факт не надання додаткових документів позивачем на вимогу митного органу у зв'язку з виявленими митним органом у наданих до митного оформлення документах.

Наведені розбіжності та неповні відомості відображені у поданих позивачем документах не спростовані представником позивача у ході судового розгляду справи будь-якими належними та допустимими доказами.

Зазначене унеможливило перевірку числового значення заявленої митної вартості та перевірки відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортований товар.

Отже, за таких обставин, необхідність здійснити перевірку даних, зазначених у ЕМД та їх уточненні, є очевидною.

Недостатність інформації для підтвердження заявленої позивачем митної вартості у наданих ним документах, розбіжності у числових значеннях складової митної вартості товару у наданих позивачем платіжних документах та наявність у митного органу іншої інформації про митну вартість товару, унеможливили застосування першого методу.

В той же час, згідно ст.59 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики;2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5- 7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

За приписами статті 60 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці у таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними подібними (аналогічними) товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо подібних (аналогічних) товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Частиною 1 ст.62 Митного Кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена відповідно до положень статей 58-61 цього Кодексу, їх митна вартість визначається згідно з положеннями цієї статті на основі віднімання вартості, крім випадків, коли на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи послідовність застосування цієї статті та статті 63 цього Кодексу може бути зворотною.

За приписами ст.63 наведеного Кодексу, передбачено, що для визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) за основу береться надана виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформація про їх вартість, яка повинна складатися із сум:

1) вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів. Така інформація повинна базуватися на комерційних рахунках виробника за умови, що такі рахунки сумісні із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, які застосовуються в країні, де ці товари виробляються;

2) обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну;

3) загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду, тобто витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, їх транспортування до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрат на страхування цих товарів.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях згідно положень ст.64 Митного кодексу України.

Так, як встановлено судом, митним органом було проведено процедуру консультацій з декларантом з метою визначення митної вартості товару (автомобілю) придбаного позивачем та застосовано послідовність методів визначення вартості товару, що підтверджується змістом оспорюваних рішень та не спростовано представником позивача жодними належними, достатніми та достовірними доказами у відповідності до вимог ст.ст.72-76 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв'язку з неможливістю застосування методів щодо ідентичних та подібних товарів, методів віднімання та додавання, що обґрунтовано у оспорюваних рішеннях, митницею митна вартість товару (автомобілю) придбаного та ввезеного позивачем була скоригована за методом митної вартості товару - 2г - резервний метод у відповідності до вимог ст.64 МК України за результатами проведеного обчислення, з урахуванням наданих декларантом відомостей щодо ціни транспортного засобу згідно рахунку, відомостей щодо вартості транспортування, враховуючи дані цінової бази митних органів, автоматичної системи управління ризиками та довідкових ресурсів за маркою авто, моделі, року випуску та іншими характеристиками за ЕМД від 04.01.2019р. №UA100030/2019/395087 та була розрахована на рівні 6950 євро/шт., тобто фактично вартість придбаного позивачем автомобілю була розрахована на раніше визначеній митницею митній вартості такого ж самого автомобілю, за такими ж характеристиками.

Отже, виходячи із встановлених наявних у поданих позивачем документах до митного оформлення розбіжностей, а також відсутність документів у позивача, що підтверджують здійснення Покупцем всіх платежів на користь Продавця, що викликає сумніви у визначенні вартості митної вартості товару, яка була заявлена позивачем за вищевказаною ЕМД та не надання позивачем додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару (автомобілю), що унеможливлює підтвердження числового значення митної вартості товарів, суд приходить до висновку, що прийняття посадовою особою відповідача оспорюваної картки відмови у прийнятті до митного оформлення товару та прийняття оспорюваного рішення про коригування митної вартості товару з урахуванням вищенаведених розбіжностей у документах, які не усунуті були позивачем, є обґрунтованими та такими, що відповідають нормам Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Однак, представник позивача не навів жодних підстав та не надав будь-яких доказів на підтвердження протиправності прийнятих митним органом оспорюваних рішень з урахуванням того, що судом виявлено факти розбіжностей щодо проведення оплати за товар ( надані документи про оплату за товар містять інформацію про анулювання платежу (договору)), неподання позивачем у повному обсязі до митного оформлення банківських документів про оплату товару, які не спростовані будь-якими належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, судом відхиляються та не можуть бути прийняті до уваги та покладені в основу даного судового рішення і доводи представника позивача про відсутність розбіжностей у числових значеннях визначення митної вартості товару, оскільки вказані твердження представником позивача жодними доказами не підтверджені, навпаки, представник позивача не зміг пояснити зміст рахунків, які підтверджують оплату за товар (автомобіль) з урахуванням того, що вказані документи містять відомості про їх анулювання (скасування).

Є безпідставними і посилання представника позивача на те, що у відповідача не було обґрунтованих підстав для витребування додаткових документів, рішення про коригування не містить обґрунтувань того, що подані документи є недостатніми чи такими, що викликають сумніви у їх достовірності, не вказано, які саме підстави свідчать про те, що заявлена позивачем вартість є неповною чи/або недостовірною, не вказано, які саме складові митної вартості є непідтвердженими і в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості з першим методом на підставі поданих документів, оскільки вказані твердження не відповідають дійсності та спростовуються змістом досліджених повідомлень, направлених на адресу позивача як декларанта та змістом оспорюваних рішень, які містять всі вище перелічені підстави та обставини щодо виявлених розбіжностей, що є обґрунтованими підставами для витребування додаткових документів у декларанта та у межах проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом позивачеві була надана можливість подати додаткові документи, що підтверджують митну вартість автомобілю, проте позивачем додаткових документів надано не було.

Також, судом критично надається оцінка доводам представника позивача про не дотримання митним органом вимог проведення процедури консультацій та не застосування методів визначення митної вартості послідовно, оскільки вказане твердження спростовується наведеними у оспорюваному рішенні та картці відмови відомостей про послідовність застосування методів визначення митної вартості товару та наведено обґрунтування щодо неможливості застосування попередніх методів послідовно, що відповідає вимогам ст.ст. 58-64 Митного кодексу України.

Є необґрунтованими і доводи представника позивача про те, що графа 33 оспорюваного рішення не містить інформації, який саме товар було використано в якості джерела інформації у порушення вимог п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки графа 33 була направлена позивачеві на двох окремих аркушах, що підтверджується їх змістом (а.с.57-58).

При цьому, судом враховується, що викладена у графі 33 оспорюваного рішення інформація є ідентичною інформації, яка міститься у картці відмови, яка була отримана позивачем та додана саме позивачем до позову, що свідчить про обізнаність позивача про джерела інформації, які були використані митним органом при розрахунку митної вартості придбаного позивачем автомобілю (а.с.13-14).

Судом також відхиляються твердження представника позивача стосовно того, що цінова інформація, викладена в ЄАІС не містить усієї інформації щодо суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів та умов їх продажу, а тому, на думку представника позивача, такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими позивачем документами про товар, оскільки вказані твердження спростовуються самою нормою ст.64 Митного кодексу України, якою передбачено визначення митної вартості товару за резервним методом саме на підставі раніше визначеній вартості, тобто з урахуванням наявної у митниці інформації про оцінюваний товар (автомобіль).

Окрім того, і ст.33 Митного кодексу України передбачено, що митні органи використовують інформаційні ресурси, що знаходяться у їх віданні, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах та складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів та інших документів.

Таким чином, аналіз положень ст.ст.33, 64 Митного кодексу України свідчить про те, що митний орган має право на використання інформаційних ресурсів митниці для цілей визначення митної вартості товару, які містять інформацію про вартість раніше ввезених товарів (автомобілю) за умови, якщо подані декларантом документи є неповними чи/або недостовірними для визначення митної вартості товару та неможливо визначення митної вартості за попередніми методами - аналогічних, подібних товарів, за методами віднімання та додавання.

Отже, позивачем не доведено, а судом із наданих документів не встановлено, що декларантом були подані повні та достовірні відомості про фактичну сплачену вартість товару з урахуванням досліджених судом встановлених обставин у даній справі щодо вищенаведених розбіжностей у поданих до митного оформлення документах.

Також слід зазначити, що правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 30.01.2018р. у справі №804/16980/14, від 06.02.2018р. у справі №815/2013/15, від 08.02.2019р. у справі №648/17, на застосуванні якої наполягав представник позивача, не може бути застосована судом у даних правовідносинах з огляду на те, що зміст досліджених судом вищевказаних правових позицій не стосується визначення митної вартості саме автомобілю марки Renault Megane 1.5 dCi Grandtour, ідентифікаційний номер (VIN) VF1KZ19, обставини у наведених справах не є подібними до даних правовідносин, а тому підстави для застосування наведеної у них правової позиції згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного суду України відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач обґрунтував свій сумнів щодо заявленої митної вартості товару за основним методом, а отже, правомірно витребував додаткові документи у позивача та, у зв'язку із не наданням позивачем додаткових документів для підтвердження митної вартості товару за основним методом, відповідач довів правомірність застосування резервного методу визначення митної вартості товару у даних правовідносинах у відповідності до вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За викладених обставин, перевіривши оспорювані рішення у відповідності до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що оспорювані рішення прийняті відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Митним кодексом України з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому в адміністративного суду відсутні правові підстави для задоволення даного адміністративного позову.

За викладеного, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, а тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити повністю.

З урахуванням того, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати слід покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості №UA110150/2019/200008/1, картки відмови № UA110150/2019/00012 від 09.01.2019р. - відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва