Справа № 753/8211/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 квітня 2019 року № 753/8211/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)
доУправління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (02121, м. Київ, Харківське шосе, буд. 176Г)
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії ,
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Дарницького районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни протиправними;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації прийняти рішення щодо встановлення ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни відповідно до діючого законодавства України.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відмова Управління праці та соціального захисту населення у видачі посвідчення інваліда війни та відповідного нагрудного знаку є протиправною, оскільки позивач є особою, яка виконувала роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони, та якій встановлено статус особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. При цьому, необхідність надання будь-яких документів на підтвердження залучення до формувань цивільної оборони законодавством не передбачено.

На думку позивача, згідно інформаційної довідки (про участь у формуваннях ЦО) Київської обласної державної адміністрації Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від 02 жовтня 2017 року №01.1-14/1568 громадяни, які виконували роботи з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків, залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 31 липня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Представник відповідача копію вказаної ухвали суду від 04 вересня 2018 року отримав 10 жовтня 2018 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

12 жовтня 2018 року представник Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації подав до суду відзив на адміністративний відзив, у якому зазначив, що зарахування громадян до складу формувань обумовлюється окремим пунктом при заключенні трудової угоди з адміністрацією підприємства. При цьому, відповідно до Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111 та Положення про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженими наказом начальника ЦО СРСР від 06 червня 1975 року №90, в кожному міністерстві, відомстві, іншому центральному органі виконавчої влади, а також на підприємствах, установах, організаціях створювались невоєнізовані формування ЦО. Облік та ведення списків особового складу невоєнізованих формувань було покладено на начальників Цивільної оборони підприємств, установ, організацій. Так, під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС певна кількість осіб особового складу направлялась у райони виконання робіт згідно розпоряджень керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Водночас, як вбачається з наданих позивачем документів, ОСОБА_1 є особою, яка в розумінні Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має лише статус постраждалої в мирний час особи внаслідок Чорнобильської катастрофи та не може бути віднесена до осіб, які дійсно належать до учасників війни.

На думку представника відповідача, позивач не надав до адміністративного позову жодного документу, який би підтверджував його участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, а саме наказ чи розпорядження штабу Цивільної оборони, контракт. Також відсутні докази, що підтверджують його участь у складі формувань Цивільної оборони, оскільки не містить ані прізвища позивача, ані дати, періоду залучення його до складу таких формувань.

Додатково представник відповідача зазначив, що на виконання Указу президента України від 03 грудня 2015 року №678 «Про активацію роботи щодо забезпечення прав людей з інвалідністю» Законом України №2249-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ухваленим Верховною Радою України 19 грудня 2017 року щодо виключення із законодавства України та вживання терміну «інвалід» і заміни його терміном «особа з інвалідністю», внесені зміни, в положеннях яких слова «інвалід» замінено відповідно словами «особа з інвалідністю», «дитина з інвалідністю» та «особа з інвалідністю внаслідок війни». Оскільки позивач не має такого статусу, то правових підстав видавати посвідчення «особа з інвалідністю внаслідок війни» в управління немає.

У відповіді на відзив представник позивача стверджував, що норми чинного законодавства не вимагають ні від позивача, ні від будь-кого іншого посилання чи то на наказ, чи то на розпорядження штабу Цивільної оборони, контракт тощо. Законодавець доказів, що підтверджують участь у складі формувань Цивільної оборони, які містять прізвище, дату чи період залучення до складу таких формувань із зазначенням характеру виконання робіт не вимагає також.

Представник позивача подав до суду заяву про зменшення та уточнення позовних вимог, у якій просив суд:

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни протиправними;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

З огляду на викладене вище та відсутність клопотань про розгляд справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації із заявою про надання йому статусу інваліда війни з врученням посвідчення інваліда війни згідно пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки він являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1986-1988 роках, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, виданим 18 листопада 2002 року і став інвалідом внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

В додаток до вказаної заяви додано: заяву до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації; копію трудової книжки; копію довідки ПО «Комбінат» Чорнобильської АЕС ім. В.І. Леніна №1433 від 13 жовтня 1988 року; копію довідки ПО «Комбінат» Чорнобильської АЕС ум. В.І. Леніна №385 від 13 жовтня 1988 року; копію довідки ДСП «Чорнобильська АЕС» №146 від 03 квітня 2003 року; копію довідки ДСП «Чорнобильська АЕС» про заробіток для нарахування пенсії №469 від 05 серпня 2005 року; копію інформаційної довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ЛНА на ЧАЕС №01.1-14/1568 від 02 жовтня 2017 року; копію довідки МСЕК; копію експертного висновку; копію посвідчення учасника ЛНА на ЧАЕС; копію паспорта.

12 квітня 2018 року засіданням комісії для розгляду питань, пов'язаних із встановленням статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та члена сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до Закону України «Про статус ветерана війни, гарантії їх соціального захисту» Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, за результатами якої складено протокол №9, вирішено запропонувати ОСОБА_1 надати документи, які підтверджують факт його залучення до складу формувань Цивільної оборони для повторного розгляду питання встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, відповідно до пункту 9 статті 7 до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Приймаючи вказане рішення комісія дійшла до висновку, що до матеріалів справи заявника не надано жодного архівного документу, який би підтвердив його залучення до складу формувань цивільної оборони по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. В документах відсутнє документальне підтвердження залучення (участі) заявника у складі формувань Цивільної оборони, у тому числі відсутні первинні документи 1986 року про участь у зазначених формуваннях Цивільної оборони з зазначенням ініціалів та характеру виконаних робіт, які завірені печатками або штампами того часу та які є достатнім підтвердженням участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони. При цьому, встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до норм Закону може розглядатись в разі надання відповідних документів про участь особи в зазначених формуваннях Цивільної оборони. Відтак, з наданих ОСОБА_1 матеріалів не вбачається підстав для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Листом від 13 квітня 2018 року №01-08/14 Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації повідомило позивачу, що відповідно до роз'яснень Міністерства праці та соціальної політики України, необхідне документальне підтвердження факту залучення особи до формувань Цивільної оборони, які можуть дати архівні первинні документи 1986 року з ініціалами заявника, посиланням на номер розпорядження керівника формування ЦО та характером виконаних робіт, які завірені печатками або штампами того часу.

Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) повідомлено, що відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 26 жовтня 2011 року №1086/014/91-11 встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до норм Закону може розглядатись у разі надання відповідних документів про участь особи в зазначених формуваннях Цивільної оборони.

В зазначеному листі повідомлено, що надані ОСОБА_1 документи не можуть підтвердити факт його участі в роботах по ліквідації аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони, так як відсутні відомості щодо залучення до робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС невоєнізованих формувань ЦО підприємства, на якому позивач працював у 1986 році, в тому числі відсутні первинні документи, які завірені печатками або штампами того часу та які є достатнім підтвердженням участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

При цьому, позивачу повідомлено, що його статус визначено відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Незгода позивача із відмовою відповідача зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, станом на момент звернення позивача до відповідача із заявою) цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров'я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Стаття 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, необхідними умовами для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є настання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Стаття 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції станом нм момент виникнення спірних правовідносин) встановлює, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівників державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 (далі по тексту - Положення №302, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення №302 передбачено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Інвалідам війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни» та нагрудний знак «Ветеран війни - інвалід».

Згідно з абзацом другим пункту 7 Положення №302 «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що обов'язковою умовою для видачі посвідчення інваліда війни та відповідного нагрудного знаку є наявність у особи статусу інваліда війни.

Чинне на момент аварії на Чорнобильській АЕС законодавство з питань Цивільної оборони, зокрема Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ЦО СРСР від 06 червня 1975 року №90, передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Наявні у справі докази, у тому числі, посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 та довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 2-18 АР №298417, виданої 04 листопада 2002 року, якою ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним із роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджують факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з участю у ліквідації цих наслідків.

Наведені обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Водночас, для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», крім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС законом також передбачено наявність обов'язкової умови, щодо участі такої особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, оскільки крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Документи, додані позивачем до заяви про видачу посвідчення інваліда війни, підтверджують її статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв'язку з тим, що вона брала участь у таких заходах, однак, належного документального підтвердження безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивачем не надано.

Доводи позивача щодо відсутності вимоги про наявність розпорядчого документа про залучення конкретної особи до дій у складі формувань Цивільної оборони, є безпідставними, оскільки в межах спірних правовідносин повинна підтверджуватись належними та допустимими доказами участь саме позивача у ліквідації наслідків аварії у складі формувань Цивільної оборони.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів залучення позивача саме до невоєнізованого формування Цивільної оборони з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд приходить до висновку про відсутність підстав для видачі позивачу посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 червня 2018 року у справі №377/797/17, від 21 серпня 2018 року у справі №279/2285/16-а.

Суд враховує, що направлення позивача на виконання робіт з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи було оформлене документами, які зазначалися раніше. Однак, у таких документах відсутні посилання на участь ОСОБА_1 у формуваннях цивільної оборони СРСР.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що за даних обставин підстави для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 відсутні.

Суд вважає необхідним підкреслити, що підставою для відмови в задоволенні позову є відсутність доказів залучення позивача до формувань цивільної оборони саме у матеріалах даної справи.

Разом з тим, у разі зібрання додаткових доказів, ОСОБА_1 не позбавлений можливості повторно звернутися до органів соціального захисту населення із заявою про встановлення статусу інваліда війни.

Під час розгляду та вирішення даної справи суд також враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 279/12162/15-а, згідно якого не усі особи, які виконували роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підпадають під дію статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». З пояснювальної записки до проекту цього Закону вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню. Позивач не брав участь у загонах спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, тому висновок судів про відмову в задоволенні цього позову є обґрунтованим.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України; у свою чергу позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук