Справа № 743/113/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/113/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Губської О.А.,

Беспалова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2019 року (суддя Сташків В.Б.) у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 про продовження строку затримання, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області звернулося до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з адміністративним позовом до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, в якому просило продовжити строк затримання громадянинаІсламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном на 6 місяців; звернути постанову суду до негайного виконання.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2019 року позов задоволено частково. Продовжено строк затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до 25 липня 2019 року включно в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації та з метою забезпечення примусового видворення його за межі України. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2019 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що законом передбачено тільки три підстави для продовження строку затримання: наявність умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства; неможливість забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у назначений строк; неможливість прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення до Посольства Ісламської Республіки Пакістан в Україні запитів та листів щодо встановлення осіб громадянина Ісламської Республіки Пакістан ОСОБА_1. В апеляційній скарзі також зазначено, що відповідач співпрацював і співпрацює під час процедури його ідентифікації, а сама особа відповідача ідентифікується його паспортом, на наявність якого суд першої інстанції не звернув уваги,а тому в даному випадку судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 17 серпня 2018 року працівниками ГУНП в Харківській області спільно з працівниками ГУДМС України в Харківській області під час проведення цільового профілактичного заходу з виявлення іноземців та ОБГ, які нелегально перебувають на території м. Харкова, було виявлено громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на території України незаконно, у нього були відсутні документи, що посвідчують його особу та громадянську приналежність за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та уповноваженими особами ГУДМС України в Харківській області прийнято рішення про примусове повернення за межі України відповідача по справі з зобов'язанням останнього покинути територію України у термін до 20.08.2018.

22 серпня 2018 року уповноваженими особами ГУДМС України в Харківській області прийнято рішення про поміщення громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Чернігівського ПТПІ.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2018 року було примусово видворено за межі території України громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та затримано останнього, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні терміном до 6 місяців.

23 серпня 2018 року громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства, передано до Чернігівського ПТПІ.

Згідно листів від 10.09.2018 № 6301.8.3-19984/63.2-18, від 30.10.2018 № 6301.8.3/24959-18, від 12.12.2018 № 6301.8.3/30394-18, ГУДМС України в Харківській області зверталось до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби щодо сприяння в ідентифікації громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та документування даного громадянина, свідоцтвом про повернення на Батьківщину, однак відповіді на вказані листи, адресовані Державній міграційній службі України на одержали.

У зв'язку з наведеним, зважаючи на те, що строк затримання відповідача закінчується 22 лютого 2019 року, а на час звернення з позовом неможливо було забезпечити примусове видворення відповідача, останнього не ідентифіковано, та позивачем не одержано від Державної міграційної служби відповідей на запити про розгляд питання щодо ідентифікації громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відсутні відповіді на листи позивача, тобто при неодержанні інформації з країни громадянської належності іноземця про ідентифікацію громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд прийшов до висновку, що наявні визначені ст. 289 КАС України підстави для продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, тому слід продовжити строк затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до 25 липня 2019 року включно в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації та з метою забезпечення примусового видворення його за межі України, що еквівалентно 6 місяцям, з часу винесення даного рішення, задовольнивши позов частково.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У відповідних положеннях статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що: « 1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, f) «законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції».

В п.п. 37, 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands) Європейський суд з прав людини вказав, що предметом та метою п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є lex generalis по відношенню до п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є гарантувати, що нікого не може бути позбавлено волі у свавільний спосіб, таким чином, незалежно від відповідності національному праву «жодне свавільне утримання ніколи не може вважатися законним».

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

В п. 27 ч. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дано визначення терміну «пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», яким є державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства:

- стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення;

- стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

- затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України;

- затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Виходячи з правового аналізу даних норм, можна зробити висновок, що умовами розміщення іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців є: відсутність у них законних підстав для перебування на території; затримання їх в установленому порядку; винесення відносно них постанови суду про примусове видворення за межі України.

Аналогічні положення викладені в пункті 12 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 №141 (далі - Інструкція 141)

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Згідно ч.ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції може бути виправдане у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод запитами від компетентних органів, навіть якщо офіційне прохання або наказ про екстрадицію не видано, оскільки такі запити можуть вважатися «заходами» в розумінні цього положення ("Х проти Швейцарії", рішення Комісії від 9 грудня 1980 року).

П. 2.7 Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 детально описує вжиття компетентними органами заходів щодо ідентифікації та документування іноземців та передбачає, що:

- у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу);

- у разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС;

- у разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області зверталося 10.09.2018, 30.10.2018, 12.12.2018 до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України з листами, у яких просили посприяти щодо ідентифікування та документування громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтвом для повернення на Батьківщину, до яких додавали копію довідки про встановлення особи, копію дактилокарти та копію постанови.

Однак, відповіді на вказані листи позивача від Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України не надходили, відсутні такі і в матеріалах справи.

Вказане, виходячи з матеріалів справи, свідчить про те, що позивачем вживались, через відповідні структури ДМС, заходи щодо відповідача з метою отримання достовірних і належних даних, необхідних для ідентифікації особи відповідача та країни його громадянського походження. При цьому, наявність паспортного документу щодо відповідача, не позбавляє позивача права здійснювати заходи щодо підтвердження такого документу, щодо країни належності іноземця, з приводу ідентифікації та достовірності виданого документа відповідними органами іноземної держави.

Колегія суддів в даному випадку зазначає, що при неодержанні інформації з країни громадянської належності іноземця про ідентифікацію громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки такі відсутні і в матеріалах справи, а тому наявні визначені ст. 289 КАС України підстави для продовження строку затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а тому слід продовжити строк затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до 25 липня 2019 року включно (що еквівалентно 6 місяцям, з часу винесення рішення судом першої інстанції) в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації та з метою забезпечення примусового видворення його за межі України,

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для продовження строку затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном на 6 місяців з дня прийняття рішення судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для його скасування.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, що, на думку колегії апеляційного адміністративного суду, дотримано судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до п.7 ч. 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом.

Згідно ч. 1 ст. 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 272 КАС України, яка передбачає особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ, судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Керуючись статтями 272, 289, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ст. 272, 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.А. Губська

О.О. Беспалов