Справа № 1940/1585/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/905/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Магістр-Д» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2018 року у справі за його позовом до Енергетичної митниці ДФС про визнання бездіяльності протиправною,

суддя у І інстанції Мірінович У.А.,

час ухвалення рішення 11 год. 49 хв.,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складення повного тексту рішення 10 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Магістр-Д» (далі ТОВ «Магістр-Д») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправною бездіяльність Енергетичної митниці ДФС (далі Митниця), що виразились у нездійснені митного оформлення та випуску товару в період з 15 червня 2018 року по 17 год. 00 хв. 23 червня 2018 року, заявленого товариством за попередньою (UA903140/2018/003068) та додатковою (UA903140/2018/003085) митними деклараціями.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2018 року у справі № 1940/1585/18 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ТОВ «Магістр-Д» лише 23 червня 2018 року подало декларацію ІМ 40 ТН № UA903140/2018/003242, то Митниця правомірно у відповідності до вимог пункту 29 Положення про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 450 (далі Положення № 450), випустила товар позивача у той же день.

У апеляційній скарзі ТОВ «Магістр-Д» просить зазначене судове рішення скасувати та задовольнити його позовні вимоги повністю. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що нездійснення митного оформлення товару (прийняття відмови у митному оформленні) за попередньою митною декларацією (далі ПМД) UA903140/2018/003068 та додатковою митною декларацією (далі ДМД) UA903140/2018/003085 у період з 15 червня 2018 року по 17 год. 00 хв. 23 червня 2018 року, а також нездійсненні випуску товару у обіг є протиправною бездіяльністю Митниці.

У відповідача не було передбачених частиною 2 статті 356 Митного кодексу України (далі МК) підстав для взяття проб (зразків) товарів, оскільки таке проводилося без вмотивованого письмового рішення керівника органу доходів і зборів.

Окрім того, апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до частини 21 статті 356 МК та пункту 29 Положення № 450 у відповідача були відсутні правові підстави щодо випуску товару у вільний обіг згідно із ДМД № UA903140/2018/003085, оскільки частиною 21 статті 356 МК не визначено порядок та підстави випуску товарів саме за тимчасової митною декларацією (далі ТМД) і вказана норма застосовується до всіх типів декларацій.

Стверджує, що декларант володів точними відомостями про характеристики товару, необхідні для заповнення митної декларації у звичайному порядку, та при декларуванні товару подавав паспорт якості № 129416. Тому у відповідача були відсутні правові підстави щодо випуску товару не згідно з ДМД, а саме згідно із ТМД від 23 червня 2018 року, подання якої було повязане з уникненням простою товару на залізничній станції.

Наполягає на тому, що Митниця повинна прийняти рішення про відбір зразків товару та здійснити їх відбір у строк, встановлений частиною 1 статті 255 МК. При цьому судом першої інстанції не спростовано доводи щодо порушення відповідачем строку завершення митного оформлення, визначеного частиною 3 статті 255 МК, якщо товар декларується з використанням ПМД.

Наголошує на тому, що з урахуванням приписів частини 13 статті 259 МК після подання декларантом 15 червня 2018 року о 10 год. 20 хв. ДМД у відповідача були належні правові підстави для випуску товару.

Одночасно наголошує на тому, що відповідачем не наведено які передбачені МК умови не було виконано декларантом та не зазначено їх у картці відмови, а зазначені у картці відмови причини відмови у митному оформленні (випуску) товарів, зокрема, у звязку з відмінністю даних гр. 31 МД з отриманим висновком, не відповідають дійсності. При цьому Митницею було порушено передбаченні статтею 255 МК строки прийняття рішення про відмову у митному оформленні товару.

У поданому апеляційному суду відзиві на апеляційну скаргу Митниця вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Магістр-Д» є безпідставною та необґрунтованою, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2018 року у справі № 1940/1585/18 законними та обґрунтованими, винесеними з правильним застосуванням норм матеріального права, з повним зясуванням обставин, що мають значення для справи.

Представник ТОВ «Магістр-Д» у судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги товариства у повному обсязі.

Представник Митниці, який брав участь у апеляційному розгляді у режимі відеоконференції, заперечив обґрунтованість вимог апелянта з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Магістр-Д». Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «Магістр-Д» та АТ «Орлен Летува» 29 грудня 2017 року було укладено договір купівлі-продажу № LT/18/131/R/TN/E, предметом якого є імпорт нафтопродуктів (а.с. 85-114 т.1).

На виконання умов вказаного договору згідно із накладною № 0473958 АТ «Орлен Летува» здійснено відправку ТОВ «Магістр-Д» залізничним транспортом дизельного палива у кількості 456714 кг. (а.с. 28-30 т.1).

14 червня 2018 року о 16 год. 24 хв. позивачем подано відповідачу ПМД типу ІМ 40 ЕЕ № UA903140/2018/003068, за якою зарезервовано платежі, що підлягають сплаті при ввезені на митну територію України товару (а.с. 56-57).

Для подальшого здійснення митного оформлення 15 червня 2018 року даний вантаж був заявлений декларантом підприємства до митного оформлення за ДМД типу ІМ 40 ДЕ, якій у автоматичному режимі о 10:42 год. програмою АСМО «Інспектор» був присвоєний номер № UA903140/2018/003085. Одночасно був поданий паспорт якості № 129416, у якому показники вмісту сірки відображенні в межах допустимих норм (а.с. 58-59 т.1).

У звязку із спрацюванням автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (далі АСАУР) щодо можливого ризику недостовірного декларування товарів за цією митною декларацією відповідачем 15 червня 2018 року у присутності менеджера ТОВ «Магістр-Д» ОСОБА_2 взято проби (зразки) товарів для проведення експертних досліджень та встановлення характеристик, визначальних для класифікації товару, з обовязковим визначенням вмісту сірки (мас.%), про що складено акт № 38 (а.с. 62, 68 т.1).

При цьому ТОВ «Магістр-Д» ні підчас проведення митних формальностей, ні під час розгляду справи судом першої інстанції не оспорювало правомірність таких дій органу доходів і зборів.

23 червня 2018 року представник позивача подав відповідачу ТМД типу ІМ 40 ТН № UA903140/2018/003242, після чого товар був випущений у вільний обіг (а.с. 60-61 т.1).

Висновком Управління експертиз та досліджень хімічної та промислової продукції Департаменту податкових та митний експертиз ДФС № 195 від 25 червня 2018 року підтверджено, що за результатами лабораторних досліджень надані проби товару не суперечать відповідним показникам зазначеним у гр. 31 МД від 15 червня 2018 року № UA903140/2018/003085 (а.с. 64-67 т.1).

При цьому 26 червня 2018 року позивач отримав картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA903140/2018/00016, якою було відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за ДМД від 15 червня 2018 року № UA903140/2018/003085 через те, що товар випущено у вільний обіг за ТМД типу ІМ 40 ТН № UA903140/2018/003242 від 23 червня 2018 року, а також у звязку з відмінністю даних гр. 31 МД з отриманим висновок Управління експертиз та досліджень хімічної та промислової продукції № 195 від 25 червня 2018 року, однак таке рішення відповідача ТОВ «Магістр-Д» не оскаржувалося (а.с. 69 т.1).

Даючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням від 3 грудня 2018 року, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно із частиною 2 статті 1 МК відносини, пов'язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Приписами пункту 5 частини 1 статті 4 МК передбачено, що випуском товарів є надання органом доходів і зборів права на користування та/або розпорядження товарами, щодо яких здійснюється митне оформлення, відповідно до заявленої мети.

Положеннями пункту 6 частини 1 статті 4 МК встановлено, що вільний обіг обіг товарів, який здійснюється без обмежень з боку органів доходів і зборів України.

Пунктом 9 частини 1 статті 4 МК регламентовано, що декларацією митної вартості є документ встановленої форми, що подається декларантом і містить відомості щодо митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України чи стосовно яких змінюється митний режим.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 4 МК митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Згідно із пунктом 21 частини 1 статті 4 МК митною процедурою є зумовлені метою переміщення товарів через митний кордон України сукупність митних формальностей та порядок їх виконання.

Приписами пункту 23 частини 1 статті 4 МК встановлено, що митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (пункт 29 частини 1 статті 4 МК)

Відповідно до частини 1 статті 255 МК митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 255 МК строк, зазначений у частині 1 цієї статті, може бути перевищений на час виконання відповідних формальностей виключно у разі проведення досліджень (аналізу, експертизи) проб і зразків товарів, якщо товари не випускаються відповідно до частини 21 статті 356 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 337 МК встановлено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Контроль із застосуванням системи управління ризиками це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи (частина 4 статті 337 МК).

Частиною 1 статті 356 МК передбачено, що взяття проб (зразків) товарів здійснюється посадовими особами органу доходів і зборів в рамках процедур митного контролю та митного оформлення з метою встановлення характеристик, визначальних для:

1) класифікації товарів згідно з УКТ ЗЕД;

2) перевірки задекларованої митної вартості товарів;

3) встановлення країни походження товарів;

4) встановлення належності товарів до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, сильнодіючих чи отруйних речовин;

5) встановлення належності товарів до предметів, що мають художню, історичну чи археологічну цінність;

6) встановлення належності товарів до таких, що виготовлені з використанням об'єктів права інтелектуальної власності, що охороняються відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 361 МК управління ризиками це робота органів доходів і зборів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Під ризиком розуміється ймовірність недотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю (частина 2 статті 361 МК).

Частиною 1 статті 362 МК передбачено, що аналіз ризику це систематичне використання органами доходів і зборів наявної у них інформації для визначення обставин та умов виникнення ризиків, їх ідентифікації і оцінки ймовірних наслідків недотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Згідно із частиною 2 статті 363 МК порядок здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Приписами частини 3 статті 363 МК передбачено, що автоматизована система управління ризиками, що застосовується органами доходів і зборів, є складовою частиною єдиної автоматизованої інформаційної системи органів доходів і зборів.

Автоматизована система управління ризиками функціонує на центральному рівні та передбачає застосування випадкового відбору.

Автоматизована система управління ризиками забезпечує визначення однакового обсягу та форм митного контролю товарів, транспортних засобів комерційного призначення незалежно від того, якому органу доходів і зборів подано митну декларацію (інший документ, що може використовуватися замість митної декларації відповідно до цього Кодексу), для здійснення митних формальностей.

Відповідно до частини 2 статті 363 МК, з метою забезпечення вибірковості митного контролю шляхом застосування системи управління ризиками, наказом Міністерства фінансів України від 31 липня 2015 року № 684, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 21 серпня 2015 року за № 1021/27466, було затверджено Порядок здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю (далі Порядок № 684).

У пункті 3 Порядку № 684 дано визначення термінів, які у ньому вживаються, зокрема:

- автоматизована система аналізу та управління ризиками (далі АСАУР) - сукупність програмно-інформаційних комплексів, які забезпечують функціонування системи управління ризиками (далі СУР) під час митного контролю та оформлення товарів і транспортних засобів.

- виявлений ризик ризик, щодо якого в органах ДФС наявна інформація про порушення законодавства України з питань державної митної справи;

- модуль АСАУР одна з підсистем АСАУР, що входить до складу модуля автоматизованої системи митного оформлення товарів та транспортних засобів (далі АСМО) або іншого програмно-інформаційного комплексу ДФС і забезпечує роботу АСАУР під час митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів.

Відповідно до частини 8 статті 357 МК за результатами проведених досліджень (аналізів, експертиз) експерт готує висновок за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

При цьому частиною 21 статті 356 МК передбачено, що за бажанням декларанта або уповноваженої ним особи, за умови забезпечення сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму, товари, проби (зразки) яких взяті для проведення дослідження (аналізу, експертизи), випускаються органом доходів і зборів до одержання результатів відповідних досліджень (аналізів, експертиз), якщо вони не підпадають під дію встановлених законодавством України заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 450 було затверджено Положення про митні декларації, яким визначено вимоги до оформлення і використання митних декларацій, на підставі яких декларуються товари, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України підприємствами, та інші товари, що відповідно до законодавства України декларуються шляхом поданням митної декларації, передбаченої для підприємств, а також порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними. (далі Положення № 450).

Частиною 2 пункту 29 Положення № 450 передбачено, що якщо в рамках процедур митного контролю та оформлення товарів, ввезених на митну територію України, за поданою митною декларацією на бланку єдиного адміністративного документа посадовою особою митного органу відбиралися проби (зразки) товарів, за бажанням декларанта або уповноваженої ним особи декларування таких товарів може бути здійснено з використанням тимчасової митної декларації. Випуск таких товарів до одержання результатів відповідних досліджень (аналізу, експертиз) може бути здійснений митним органом відповідно до частини 21 статті 356 МК.

На підставі системного аналізу наведених правових норм та встановлених обставин справи апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції у тому, що оскільки посадовою особою митного органу було взято проби (зразків) товарів для проведення експертних досліджень та встановлення характеристик, визначальних для класифікації товару згідно з УКТ ЗЕД, то відповідно до положень частини 21 статті 356 МК України та пункту 29 Положення № 450 випуск таких товарів міг бути здійснений відповідачем за бажанням декларанта або уповноваженої ним особи до одержання результатів відповідних досліджень (аналізів, експертиз) лише на підставі ТМД, а тому у Митниці були відсутні правові підстави для випуску товару до одержання результатів зазначеної експертизи згідно з ПМД типу ІМ 40 ЕЕ № UA903140/2018/003068 та ДМД типу ІМ 40 ДЕ № UA903140/2018/003085.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до Класифікатора типів декларацій, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 року № 1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій», в режимі імпорту позивачем подавалися митні декларації таких типів:

1) ЕЕ - попередня митна декларація з обсягом даних, необхідним для пропуску товарів через митний кордон України та доставлення до митного органу призначення;

2) ДЕ - додаткова декларація до попередньої митної декларації;

3) ТН - тимчасова митна декларація на товари, точні відомості про код згідно з УКТЗЕД яких можуть бути встановлені після проведення їх дослідження, отримання додаткової інформації тощо.

Таким чином, позивачем 14 червня 2018 року до митного оформлення Митниці було подано ПМД типу ЕЕ ІМ 40 № UA903140/2018/003068 з обсягом даних, необхідним для пропуску товарів через митний кордон України та доставления до митного органу призначення. Тобто зазначена декларація призначена лише для переміщення товару через митний кордон, забезпечення гарантій сплати митних платежів та доставки товару до Митниці внутрішнім транзитом, а не для випуску товару, а ПМД типу ЕА з обсягом даних, необхідним для випуску товарів у митний режим, позивачем не подавалася.

Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що оскільки позивач лише 23 червня 2018 року подав органу доходів і зборів ТМД ІМ 40 ТН № UA903140/2018/003242, яка надавала відповідачу можливість здійснити випуск товару ТОВ «Магістр-Д» відповідно до вимог частини 21 статті 356 МК України та пункту 29 Положення № 450, то Митниця при випуску товарів позивача у цей же день діяла правомірно.

Посилання апелянта на те, що органом доходів і зборів не було дотримано строку митного оформлення, передбаченого частиною 1 статті 255 МК, на переконання апеляційного суду, є безпідставними з огляду на проведення досліджень (аналізу, експертизи) проб і зразків товарів ТОВ «Магістр-Д» (частина 3 статті 255 МК).

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що правомірність дій Митниці при відібранні проб (зразків) товарів позивача для проведення експертних досліджень та рішення відповідача про відмову у митному оформленні (випуску) товарів за ДМД від 15 червня 2018 року № UA903140/2018/003085 не були предметом судового розгляду у суді першої інстанції, а відповідно до приписів частини 5 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При цьому апеляційний суд вважає за можливе застосувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00 від 18 липня 2006 року, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року, пункт 58), відповідно до якої принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» серія A. 303-A від 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обовязок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Підсумовуючи наведене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Магістр-Д» залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 3 грудня 2018 року у справі № 1940/1585/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Постанова у повному обсязі складена 29 березня 2019 року.