Справа № 460/251/19
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2019 року м. Рівне №460/251/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудар О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1, що виступає в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2,
доРівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області, Управління державної міграційної служби України у Рівненській області
про зобов'язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до Рівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (далі Рівненський РВ УДМС України в Рівненській області), Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (далі - УДМС України в Рівненській області), у якому просить:

- зобов'язати Управління ДМС України в Рівненській області надалі здійснювати паспортний облік ОСОБА_2, за раніше встановленими формами: виключно за прізвищем, іменем та по батькові (ст.ст.28, 294, 296 ЦК України) і згідно з нормами Закону України "Про громадянство" та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної ОСОБА_3 України №2503 від 26.06.1992 (із змінами, у т. ч. згідно з Законом України від 03.07.2012 № 5029-VІ);

- зобов'язати Управління ДМС України в Рівненській області, Рівненський районний відділ видати (без використання засобів Реєстру - ЄДДР України) ОСОБА_2 паспорт громадянина України раніше встановленого зразка - у формі паспортної книжечки, форма якого затверджена постановою Верховної ОСОБА_3 України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що є матірю ОСОБА_2 та як її законний представник звернулася до Рівненського районного відділу УДМС України в Рівненській області та до УДМС України в Рівненській області із заявами про оформлення та видачу паспорта ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки. Однак, відповідачі надали відповідь про відсутність з 01.11.2016 законних підстав для оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки. Вважає, що такі дії відповідачів грубо порушили право дитини та її батьків на свободу світогляду і віросповідання, на добровільне волевиявлення у питанні щодо обробки персональних даних, що стало підставою звернення до суду.

Ухвалою суду від 06.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

25.02.2019 відповідачем, УДМС України в Рівненській області, у встановлені судом строки подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що позивач звернулася до Рівненського РВ УДМС та УДМС в Рівненській області із заявами про видачу її доньці, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорта громадянина України у формі книжечки. До заяви не було додано жодного документа, у тому числі і свідоцтва про народження дитини в підтвердження наявності родинних зв'язків. Заява позивача щодо наміру отримання її донькою паспорта громадянина України зразка 1992 року була подана з порушенням норм чинного законодавства, а тому була розглянута УДМС в Рівненській області відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян". Крім того, рішення щодо відмови особі в оформленні або видачі паспорта не приймалося. Твердження позивача про те, що УДМС було відмовлено її дитині в отриманні паспорта не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки звернення (заяви) позивача від 12.11.2018, 13.11.2018 та 14.11.2018 не є заявами про надання адміністративної послуги. Відповідно, листи-відповіді Рівненського РВ УДМС в Рівненській області та УДМС в Рівненській області від 27.11.2018 та 13.12.2018 не є рішенням субєкта владних повноважень, яке може бути оскаржено до адміністративного суду. Враховуючи викладене, просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рівненським районним відділом УДМС України в Рівненській області відзиву на позов не подано, позиції по суті спору суду не повідомлено.

06.03.2018 надійшла відповідь на відзив, у якій позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі.

Розглянувши позовну заяву, відзив та відповідь на відзив, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_2, народилася 07.05.2002, її матірю та законним представником є ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №129192, виданим Новоукраїнською сільською радою Рівненського району Рівненської області 13.05.2002 (а.с.42).

12.11.2018 ОСОБА_1 звернулася до Рівненського РВ УДМС України в Рівненській області та УДМС України в Рівненській області із заявами про видачу її дочці, ОСОБА_2, паспорта у формі книжечки зразка 1994 року у зв'язку з досягненням 16-річного віку (а.а.с.20-25).

Листом від 27.11.2018 №29/I-31 Рівненським РВ УДМС України в Рівненській області було повідомлено ОСОБА_1 про відсутність законних підстав для оформлення паспорта громадянина України в іншій формі, ніж ID-картка (а.а.с.32-33).

13.11.2018 ОСОБА_2 звернулася до Рівненського РВ УДМС України в Рівненській області зі скаргою на неправомірні дії провідного спеціаліста ОСОБА_3 під час вирішення питання щодо видачі паспорта у вигляді книжечки (а.а.с.29-31).

Листом від 27.11.2018 №29/I-63 Рівненським РВ УДМС України в Рівненській області було повідомлено ОСОБА_2 про розгляд її скарги від 13.11.2018. Зазначено, що провідний спеціаліст ОСОБА_3 діяла в межах чинного законодавства України, оскільки відсутні законні підстави для оформлення паспорта громадянина України в іншій формі, ніж ID-картка (а.а.с.40-41).

14.11.2018 ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_2 повторно звернулися до УДМС України в Рівненській області із заявою про видачу останній паспорта у формі книжечки зразка 1994 року у зв'язку з досягненням 16-річного віку (а.а.с.26-27).

Листом від 13.12.2018 №I-313/6/5601-18/5601.8/6873-18 УДМС України в Рівненській області було повідомлено ОСОБА_1 про відсутність законних підстав для оформлення та видачі її доньці паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної ОСОБА_3 України від 26.06.1991 №2503-XII. Розяснено, що видача документа, який посвідчує особу (не залежно від його вигляду) не можлива без обробки персональних даних особи. Заява про видачу паспорта підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки (а.а.с.34-39).

15.01.2019 ОСОБА_2 надіслала до УДМС України в Рівненській області засобами поштового звязку (фіскальний чек РД ПАТ "Укрпошта" від 15.01.2019 №2028) заяву про видачу паспорта громадянина України з додатками: копіями паспортів батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_1, копією свідоцтва про народження та двома фотокартками розміром 3,5х4,5. У заяві зазначено, що дана форма з додатками передана до Рівненського РВ УДМС України в Рівненській області для оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1992 року (а.а.с.73-74).

Факту отримання відповіді від органу міграційної служби на вищезазначену заяву судом не встановлено.

Вважаючи, що відповідачами грубо і безпідставно було порушено законні права та інтереси її дочки, ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 №2235-III (далі Закон №2235-III) документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Положення про паспорт громадянина України затверджено Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 26.06.1992 року №2503-XII (далі Положення №2503-XII).

Згідно з пунктами 1, 3 Положення №2503-XII, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пункт 5 Положення №2503-XII містить опис паспортної книжечки, її форми та змісту, а також порядок заповнення.

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 №5492-VI (далі Закон №5492-VI), документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону №5492-VI оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.

Частиною 1 статті 21 Закону №5492-VI визначено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Згідно з ч.3 ст.13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" від 25.03.2015 №302 (далі - Постанова №302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

Згідно з п.2 Постанови №302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної ОСОБА_3 України від 26 червня 1992 року № 2503-XII;

з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється (п.3 Постанови №302).

Пунктом 131 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою №302, передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, зокрема вноситься така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Тобто, безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні дані особи.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 №2297-VI (далі - Закон №2297-VI), мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (стаття 2 Закону №2297-VI).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч.5, 6 ст.6 вказаного Закону).

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та ненадмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб'єкта персональних даних.

При цьому, суд звертає увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює порушення конституційних прав такої особи.

Суд вважає за доцільне зазначити, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

У статті 8 Конвенції про захист осіб у зв'язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06 липня 2010 року №2438-VI, зазначено: "Будь-якій особі надається можливість: a) з'ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції".

За сталою практикою Європейського суду з прав людини, першою умовою виправданості втручання у право, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованій Законом України від 17.07.97 № 475/97-ВР (далі - Конвенція), є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну "закон" є автономним, та до якості "закону" ставляться певні вимоги (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява №18139/91, п.37) Під терміном "закон" … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам "доступності" та "передбачуваності".

Таким чином, суд дійшов висновку, що норми Закону №5492-VI на відміну від норм Положення №2503-XII (теж чинного на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім'я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, що становить порушення ст.8 Конвенції.

Крім того, суд звертає увагу, що перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження "нагальній суспільній потребі", тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (див., наприклад, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Свято-Михайлівська Парафія проти України" (Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine) від 14.06.2007, заява №77703/01, п.116). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Groppera Radio AG та інші проти Швейцарії" (Groppera Radio AG and Others v. Switzerland) від 28.03.1990, заява №10890/84).

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним.

У даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до статті 14 Конвенції, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

При цьому, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Г'ю Джордан проти Сполученого Королівства"(Hugh Jordan v. the United Kingdom) від 04.05.2001, заява N 24746/94) сформулював таку позицію: "Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу".

Суд дійшов висновку, що позбавлення особи можливості отримати паспорт у традиційній формі - у формі книжечки, і спричинені цим побоювання щодо отримання паспорта у формі ID-картки можуть спричинити шкоду приватному життю.

Таких самих висновків дійшла і ОСОБА_5 Верховного Суду у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 806/3265/17.

Вирішуючи вказаний спір, суд зазначає, що дана адміністративна справа відповідає ознакам, викладеним у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №806/3265/17 за результатами розгляду зразкової справи, у межах якої було надано тлумачення змісту ст.21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр", нормам Постанови №302 та нормам Положення №2503-ХІІ.

Отже, враховуючи положення ст.291 КАС України, суд вважає за необхідне керуватися правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.09.2018 у справі №806/3265/17, згідно з яким позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у формі книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у формі ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

При цьому, оцінюючи посилання відповідача на те, що листи органів міграційної служби не є рішеннями субєкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до адміністративного суду, а також на неподання ОСОБА_2 заяви встановленої форми з передбаченими законом документами, суд зазначає таке.

За змістом досліджених судом листів Рівненського РВ УДМС України в Рівненській області від 27.11.2018 №29/I-31, від 27.11.2018 №29/I-63 та УДМС України в Рівненській області від 13.12.2018 №I-313/6/5601-18/5601.8/6873-18, останні містять аналіз чинних нормативних актів, якими врегульовано оформлення паспорта громадянина України та висновки про відсутність законних підстав для видачі такого документа у формі книжечки. У жодному із зазначених листів не сформульовано конкретного твердження про ненадання ОСОБА_2 заяви, що відповідає встановленій чинним законодавством формі, з відповідними документами, та не запропоновано останній надати таку заяву.

Тобто, за своєю суттю обумовлені листи відповідачів є відмовами видати паспорт у формі книжечки. Саме так ці листи і було сприйнято позивачем, як особою, що не має ґрунтовних знань в юриспруденції та не розрізняє формальних ознак актів індивідуальної дії.

Крім того, як зазначено судом вище, ОСОБА_2 подавала відповідачам заяву про видачу паспорта встановленої форми з необхідними документами (копіями паспортів батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_1, копією свідоцтва про народження та двома фотокартками розміром 3,5х4,5) (а.а.с.73-74). На момент розгляду справи жодних даних про розгляд такої заяви суду відповідачами не надано. У відзиві УДМС України в Рівненській області про таку заяву також не згадано. Тобто, відповідачами було допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду обумовленої заяви.

Таким чином, дії та бездіяльність відповідачів у спірних правовідносинах суперечать положенням ст.8 Конвенції, оскільки становлять втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Щодо позовної вимоги, в якій позивач просить суд зобов'язати УДМС України в Рівненській області надалі здійснювати паспортний облік її дочки ОСОБА_2 виключно за прізвищем, іменем та по батькові (ст.ст. 28, 294, 296 Цивільного кодексу України) та згідно з Положенням про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної ОСОБА_3 України №2503-XII від 26.06.1992, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

У зв'язку з викладеним, у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права. Суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє.

Суд зазначає, що паспортний облік щодо ОСОБА_2 на час розгляду даної справи не здійснювався, а тому права доньки позивача в частині ведення паспортного обліку виключно за прізвищем, іменем та по батькові наразі не порушені.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення відповідної позовної вимоги, а тому позов слід задовольнити частково, вийшовши при цьому з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача та її неповнолітньої доньки за межі позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідачів.

В силу вимог ст.139 КАС України підстави для стягнення судового збору відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1, що виступає в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 (пров.Приходька, 87, с.Нова Українка, Рівненський район, Рівненська область, 35323, НОМЕР_1) до Рівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області (вул.П.Могили, 41 м.Рівне, 41, м.Рівне, 33001, ), Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області (вул.16 Липня, 6, м.Рівне, 33028, ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області щодо розгляду заяви про видачу паспорта громадянина України від 15.01.2019.

Визнати протиправними відмови Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, Рівненського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області у видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної ОСОБА_3 України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Зобов'язати Рівненський районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної ОСОБА_3 України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про зобов'язання надалі здійснювати паспортний облік ОСОБА_2, за раніше встановленими формами: виключно за прізвищем, іменем та по батькові (ст.ст.28, 294, 296 ЦК України) і згідно з нормами Закону України "Про громадянство" та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної ОСОБА_3 України №2503 від 26.06.1992 (із змінами, у т. ч. згідно з Законом України від 03.07.2012 № 5029-VІ) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 березня 2019 року.

Суддя Дудар О.М.