Справа № 480/589/19
Суддя: В.М. Соколов
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі
29 березня 2019 р. Справа № 480/589/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Соколова В.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дубовичі" до державного реєстратора Виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватне підприємство "Дубовичі-Агро", ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Дубовичі" звернулось до суду з позовом до державного реєстратора Виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області ОСОБА_1, державного реєстратора Виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області ОСОБА_3, державного реєстратора Конотопської районної державної адміністрації Сумської області ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішень.
Ухвалою від 17.07.2018 (справа № 1840/2512/18, суддя Прилипчук О.А.) відкрито провадження, позовні вимоги розєднано в окремі провадження.
Ухвалою від 20.08.2018 (справа № 1840/2756/18, суддя Прилипчук О.А.) провадження у справі було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, у зв'язку з тим, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018 вищевказану ухвалу скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
З урахуванням положень пп. 15.2 п. 15 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, компютерною програмою "Діловодство спеціалізованого суду" справа розподілена головуючому судді - Соколову В.М.
Ухвалою суду від 22.02.2019 справа №480/589/19 прийнята до провадження суддею Соколовим В.М., до розгляду справи залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватне підприємство "Дубовичі-Агро", ОСОБА_2, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
11.03.2019 відповідачем подано відзив на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що під час реєстрації договору оренди на земельну ділянку, власником якої є ОСОБА_2, було проведено перевірку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та виявлено, що на спірну земельну ділянку немає заявлених та вже зареєстрованих речових прав.
18.03.2019 до суду надійшло пояснення третьої особи ОСОБА_2, в яких зазначено, що у 2017 році позивач переуклав договори оренди на новий термін не попередивши орендарів. При цьому, ОСОБА_2 уклав договір оренди земельної ділянки з ПП "Дубовичі-Агро".
18.03.2019 ТОВ "Дубовичі" подало до суду відповідь на відзив, в яких підтримало позовні вимоги та просило суд їх задовольнити.
Суд, перевіривши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, виходячи із наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України вказав, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …. Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, встановленим законом.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
При цьому, пунктом 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Як було зазначено вище, ухвалою суду від 20.08.2018 було закрито провадження у справі №1840/2756/18, оскільки вказаний спір не є публічно-правовим спором в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
Харківський апеляційний адміністративний суд у постанові від 29.11.2018, скасовуючи ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 20.08.2018, посилався на постанову ОСОБА_5 Верховного Суду від 12.06.2018 по справі № 823/378/16, зазначив, що спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Разом з тим, як зазначено в постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, суд касаційної інстанції відступив від своїх попередніх висновків щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками щодо вчинення реєстраційних дій до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
ОСОБА_5 Верховного Суду вказала, що такий критерій визначення юрисдикції спору, як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку, не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.
Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дає змоги остаточно вирішити спір між цими особами, тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов'язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.
Отже, у зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження, тому вони мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб'єктного складу сторін спору.
Такий висновок також сформульовано в постанові Верховного суду від 21 лютого 2019 року по справі №П/811/1884/17.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За таких обставин, суд зазначає, що вказаний спір не є публічно-правовим спором в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та має вирішуватися в порядку господарського або цивільного судочинства в залежності від суб'єктного складу сторін спору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 238, 248, 256, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
Закрити провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дубовичі" до державного реєстратора Виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватне підприємство "Дубовичі-Агро", ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення.
Роз'яснити позивачу, що розгляд його позову віднесено до суду загальної юрисдикції за правилами цивільного судочинства.
Ухвала набирає законної сили в момент винесення і може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Суддя В.М. Соколов