Справа № 816/640/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 р.Справа № 816/640/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Калитки О. М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача Матірна Н.В.

представник третьої особи Мосейчук Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Л.О. Єресько, м. Полтава, повний текст складено 20.08.18 року по справі № 816/640/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області третя особа Управління Служби безпеки України в Полтавській області

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (далі по тексту - відповідач, УДМС в Полтавській області), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 15.02.2018 №5 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого ОСОБА_1 11 березня 2016 року, на підставі пункту 3 та 5 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію";

- визнати протиправним та скасувати рішення від 15.02.2018 №1 про відмову ОСОБА_1 у видачі посвідки на постійне проживання в Україні;

- зобов'язати видати громадянину Республіки Ірак - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю Республіки Ірак, паспорт НОМЕР_2, посвідку на постійне проживання в Україні.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.03.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Управління Служби безпеки України в Полтавській області.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (, вул. Пушкіна, б. 63, м. Полтава, 36039), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління Служби безпеки України у Полтавській області (, вул. Соборності, б. 39, м. Полтава, 36014) задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 15.02.2018 № 5 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 16.03.2016 № 5/4347 рішенням від 11.03.2016 (дійсний до 11.03.2017).

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 15.02.2018 № 1 про відмову у оформленні та видачі посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 31.05.2017 (№ 35) в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 04.04.2016, видану на підставі дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 16.03.2016 № 5/4347 рішенням від 11.03.2016 (дійсний до 11.03.2017).

Зобов'язано Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області видати громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Республіки Ірак, паспорт НОМЕР_2) посвідку на постійне проживання в Україні.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (, вул. Пушкіна, б. 63, м. Полтава, 36039) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - НОМЕР_1, АДРЕСА_1) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1409,60 грн (одна тисяча чотириста дев'ять гривень шістдесят копійок).

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року та винести нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказує на дотримання УДМС в Полтавській області норм чинного законодавства у спірних правовідносинах. Пояснив, що позивач вчинив адміністративне правопорушення при спробі незаконного перетину кордону України з Угорщиною. З огляду на викладені доводи вважає правомірними рішення про скасування дозволу на імміграцію позивача в Україну та про відмову ОСОБА_1 у видачі посвідки на постійне проживання в Україні, що прийняті на підставі, в межах компетенції та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню.

Представники відповідача та третьої особи, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просили скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обгрунтованість рушення суду першої інстанції, заперечує проти його скасування та просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. З викладених підстав вважає протиправними рішення від 15.02.2018 №5 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого ОСОБА_1 11 березня 2016 року, на підставі пункту 3 та 5 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію" та рішення від 15.02.2018 №1 про відмову ОСОБА_1 у видачі посвідки на постійне проживання в Україні.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Республіки Ірак (паспорт НОМЕР_2) (т.1 а.с. 52-59).

Позивач прибув в Україну 08.11.2010 з метою отримання освіти. У 2016 році закінчив вищий державний навчальний заклад України «Українська медична стоматологічна академія», здобув ступінь спеціаліста за спеціальністю «Лікувальна справа», кваліфікація лікар, доктор медицини, що підтверджується дипломом спеціаліста НОМЕР_4 від 24.06.2016 (т.1, а.с. 228).

25 липня 2014 року між громадянином Республіки Ірак ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_9 зареєстровано шлюб, про що у Книзі реєстрації шлюбів 25 липня 2014 року зроблено актовий запис за № 968 (т.1 а.с. 30).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 є батьком громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 31). Згідно законодавства України ОСОБА_2 є громадянином України від народження, що підтверджується дублікатом довідки УДМС України в Полтавській області від 12.10.2015 № 193/2015 (т.1 а.с. 12).

Перебуваючи на законних підставах на території України 23.10.2015 року звернувся до УДМС із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, як особі, якій відповідно до п.1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл надається поза квотою (донька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 є громадянкою України - довідка № 193/2015 про реєстрацію особи громадянином України, видана УДМС України в Полтавській області 12.10.2015).

Рішенням УДМС в Полтавській області від 11.03.2016 позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну (т. 2 а.с. 23), видано позивачу 16.03.2016 за № 5/4347, дійсний до 11.03.2017 (т.1 а.с. 47).

На підставі даного дозволу УДМС в Полтавській області 04.04.2016 позивача за його заявою документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 (т.1 а.с. 221).

06.02.2017 до УДМС надійшло повідомлення Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального Управління ДПС України від 25.01.2017 № 27/-1025, що 02.12.2016 персоналом Мукачівського прикордонного загону за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Угорщину на ділянці відділу прикордонної служби «Косино» було затримано групу іноземних громадян без документів, що посвідчують особу, які назвалися громадянами Іраку, Індії та Сирії. Проведеними перевірочними заходами було встановлено, що серед затриманих був громадянин Іраку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5

Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 05.12.2016 по справі № 297/3069/16-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.

Позивач визнав себе винним у вчиненні даного правопорушення та сплатив присуджений штраф.

10.02.2017 УДМС України в Полтавській області звернулося до Управління Служби безпеки України у Полтавській області за інформацією щодо можливості застосування до громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 положення статті 7 Закону України «Про основи національної безпеки України».

Листом від 04.04.2017 за № 66/2/7-3233 УСБУ в Полтавській області повідомило УДМС України в Полтавській області про доцільність розгляду питання про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Іраку ОСОБА_1.

За наслідками розгляду вищевказаних повідомлень УДМС України в Полтавській області прийнято рішення від 31.05.2017 про скасування рішення УДМС України в Полтавській області від 11.03.2016 про надання дозволу на імміграцію громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 на підставі пунктів 3 та 5 статті 12 Закону України «Про імміграцію», та визнана недійсною і такою, що підлягає вилученню, видана на підставі цього дозволу посвідка на постійне проживання (т.1 а.с. 223).

Далі судом встановлено, що на виконання даного рішення УДМС України в Полтавській області вилучено у позивача посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 та згідно акту від 05.10.2017 № 22724 знищено як анульований недійсний документ (т.1 а.с. 224).

Щодо обставин вилучення посвідки позивач пояснив, що таке вилучення відбулося коли він звернувся до УДМС України в Полтавській області у зв'язку із настанням часу для вклеєння фото, як того вимагає законодавство України. Однак посвідку йому не повернули, натомість повідомили про її вилучення та вручили йому рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 31.05.2017 № 35 (т.1 а.с. 48).

При цьому суд звертає увагу, що видане позивачу рішення від 31.05.2017 № 35 (т.1 а.с. 48) містило лише рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданий 11.03.2016, та не містило рішення визнання недійсною і такою, що підлягає вилученню, виданої на підставі цього дозволу посвідки на постійне проживання (т.1 а.с. 223).

Доказів суду про вручення позивачу рішення від 31.05.2017 в частині визнання недійсною і такою, що підлягає вилученню, виданої на підставі цього дозволу посвідки на постійне проживання, відповідачем не надано.

Тож позивач не погодившись із рішенням УДМС України в Полтавській області від 31.05.2017 оскаржив його до суду лише в частині про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 у справі № 816/1840/17, мотивувальна частина якої була частково змінена постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2018, адміністративний позов ОСОБА_1 до УДМС України в Полтавській області про скасування рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну задоволено в повному обсязі (т.1 а.с. 14 - 21, 22-27).

Далі ОСОБА_1 в позовній заяві пояснював, що отримавши копію постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2018 у справі № 816/1840/17, з прийняттям якої набрала законної сили постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2017, якою було визнано протиправним та скасовано рішення УДМС України в Полтавській області від 31.05.2017 (прим. суду - в частині про скасування дозволу на імміграцію в Україну), 09.02.2018 повторно звернувся із відповідною заявою до органів Державної міграційної служби через Київський районний відділ УДМС України у Полтавській області про оформлення посвідки на постійне проживання (т.1 а.с. 49 - 51).

Після отримання заяви позивача УДМС України в Полтавській області звернулися до УСБУ в Полтавській області листом від 12.02.018 № 5301.12-1806/53.1-18 у зв'язку з тим, що рішення першого від 31.05.2017 № 35 було скасовано через порушення процедури скасування дозволу на імміграцію, то на їх думку питання загрози національній безпеці України зазначеним іноземцем судом не розглядалося і залишилося без уваги, а тому просили повідомити про наявність загрози національній безпеці України в діях громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1, та у разі загрози - надати відповідне клопотання (т.1 а.с. 100).

У відповідь на вищевказаний лист відповідача УСБУ в Полтавській області надано інформування від 14.02.2018 № 66/2/7-/718, де з посиланням на вищевикладені судом висновки колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у постанові від 16.01.2018 по справі № 816/1840/17 в частині виключення підстави для скасування оскаржуваного рішення із мотивувальної частини постанови ПОАС від 02.11.2017, третьою особою зазначено, що апеляційною інстанцією встановлено юридичний факт, який свідчить про діяльність ОСОБА_1 як особи, причетної до нелегальної міграції, пов'язаної із незаконним перетином державного кордону України поза межами пункту пропуску. Враховуючи вищевикладене, УСБУ в Полтавській області зазначили, що наведене дозволяє дійти висновку про відсутність у заявника намірів проживати в Україні та вести спільне господарство з ОСОБА_9, а тому вважають за доцільне розглянути питання про відмову у документуванні посвідкою на постійне проживання в Україні та скасування дозволу на імміграцію вказаному громадянину Іраку (т.1 а.с. 101 - 102).

На підставі наведеної відповіді УСБУ в Полтавській області та пп. 1 п. 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251, відповідачем прийнято рішення від 15.02.2018 № 1 про відмову у оформленні посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 (т.1 а.с. 103 -104).

В той же день на підставі тієї ж відповіді УСБУ в Полтавській області та пунктів 3 і 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» рішення від 15.02.2018 № 5 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданий громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 11.03.2016 (т.1 а.с. 108-109, 110).

Позивач особисто отримав вищевказані рішення 16.02.2018 року, що підтверджується відповідною розпискою (т.1 а.с. 119).

Не погодившись із зазначеними рішеннями від 15.02.2018 року №1 та № 5 позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання їх протиправними та скасування, а також зобов'язання видати позивачу посвідку на постійне проживання в Україні.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суду першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваних рішень міграційного органу та необхідності захистити права та охоронювані законом інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 № 2491-ІІІ (надалі - Закон № 2491).

Відповідно до статті 1 даного Закону імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію (ст.1 цього ж Закону).

Пунктом 19 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983 (у редакції з 12.04.2017 року) (надалі - Порядок № 1983) встановлено, що рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.

Особи, яким надано дозвіл на імміграцію, зобов'язані протягом періоду дії дозволу звернутися до територіального підрозділу за місцем проживання із заявою про видачу посвідки на постійне проживання, якщо вони перебувають на законних підставах в Україні (абз. 4 п. 19 Порядку № 1983).

Підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені ст. 12 Закону № 2491.

Так нормами статті 12 названого Закону встановлено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Статтею 6 Закону України "Про імміграцію" визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.

Так, відповідно до п. 2, 3 ч.1 ст. 6 Закону України "Про імміграцію", спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Згідно пункту 21 Порядку № 1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу (п. 22 Порядку № 1983).

Судом встановлено, що рішенням УДМС в Полтавській області від 11.03.2016 позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну (т. 2 а.с. 23), видано позивачу 16.03.2016 за № 5/4347, дійсний до 11.03.2017 (т.1 а.с. 47).

Дозвіл на імміграцію позивачу надано поза квотою у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону № 2491, як одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Даний дозвіл був реалізований позивачем шляхом вчасного звернення в установленому порядку до УДМС в Полтавській області із заявою про оформлення та видачу посвідки на постійне проживання, яким 04.04.2016 було документовано позивача посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 (т.1 а.с. 221).

Рішенням УДМС України в Полтавській області від 31.05.2017 у відповідності до пунктів 3 та 5 статті 12 Закону України «Про імміграцію» було скасовано рішення УДМС України в Полтавській області від 11.03.2016 про надання дозволу на імміграцію громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 на підставі:

- повідомлення Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального Управління ДПС України від 25.01.2017 № 27/-1025 про спробу позивачем незаконного перетинання державного кордону з України в Угорщину,

- постанови Берегівського районного суду Закарпатської області від 05.12.2016 по справі № 297/3069/16-п про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.,

- листа від 04.04.2017 за № 66/2/7-3233 УСБУ в Полтавській області у відповідь на запит УДМС України в Полтавській області про доцільність розгляду питання про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Іраку ОСОБА_1.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 у справі № 816/1840/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до УДМС України в Полтавській області про скасування рішення від 31.05.2017 № 35 про скасування дозволу на імміграцію в Україну задоволено в повному обсязі (т.1 а.с. 14 - 21).

Колегія суддів вказує на те, що при визнанні оскаржуваного рішення протиправним та його скасуванні, суд виходив із двох підстав:

1) порушення УДМС України в Полтавській області Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (надалі - Порядок № 1983) в частині порушення обов'язку проведення всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання, зокрема:

- не забезпечено належне повідомлення позивача про порушення процедури про скасування дозволу на імміграцію в Україну, а також не доведено до відома ОСОБА_1 необхідність з'явитись до органу міграційної служби для надання пояснень;

- порушення встановленого місячного терміну для всебічного вивчення подання щодо скасування дозволу на імміграцію без поважних причин;

- скасування дозволу на імміграцію в Україну, дія якого закінчилася ще 11.03.2017, тобто прийняття рішення про скасування документа, який не мав юридичної сили;

2) оцінка судом першої інстанції спроби позивача порушити правила перетину кордону України з Угорщиною як загрози національній безпеці Угорщини, а не України, на території якої позивач перебував на законних підставах.

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду під час апеляційного перегляду постанови ПОАС від 02.11.2017 у справі № 816/1840/17 погодилася із правильним вирішенням спору по суті позовних вимог, одночасно зазначивши про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що дії позивача направлені на незаконний перетин державного кордону України поза пунктом пропуску не загрожує національній безпеці України, а становить лише загрозу національній безпеці Угорщини.

З аналізу приписів статті 7 Закону України "Про основи національної безпеки України" від 19.06.2003 № 964-IV, якою передбачено, що однією з реальних та потенційних загроз національній безпеці України, стабільності в суспільстві є нелегальна міграція, суд дійшов до висновку, що дії позивача, направлені на незаконний перетин державного кордону України поза пунктом пропуску можуть бути розцінені як дії, що загрожують національній безпеці України.

До того ж, зазначено, що у будь-якому разі є не припустимим порушення українського законодавства. Позивач не був позбавлений можливості та не надав суду доказів існування перешкод у легальному оформленні необхідних документів для перетинання державного кордону України.

«Отже вищезазначені підстави для прийняття судового рішення є на думку колегії суддів не обґрунтованими, а тому підлягають виключенню з мотивувальної частини постанови.

… Проте, оскільки оскаржуване рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 31 травня 2017 року № 35 прийнято з порушенням Порядку скасування дозволу на імміграцію, воно не може вважатися законним та підлягає скасуванню з вищевикладених підстав, а тому резолютивна частина рішення суду першої інстанції є законною та підстави для її скасування відсутні».

Тож постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2018 у справі № 816/1840/17 частково змінено мотивувальну частину постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2017 по справі № 816/1840/17, а в іншій частині дану постанову суду першої інстанції залишено без змін (т.1 а.с. 22 - 27).

Таким чином, колегія суддів вказує на те, що судом надано правову оцінку рішенню УДМС України в Полтавській області про скасування рішення від 31.05.2017 № 35 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, прийнятого на підставі звернення Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального Управління ДПС України (який виступив ініціатором порушення питання скасування позивачу дозволу на імміграцію) від 25.01.2017 № 27/-1025 про спробу позивачем незаконного перетинання державного кордону з України в Угорщину.

Колегія суддів зауважує, що той факт, що апеляційною інстанцію виключено з мотивувальної частини таку підставу для скасування рішення відповідача від 31.05.2017 № 35, як «дії позивача направлені на незаконний перетин державного кордону України поза пунктом пропуску не загрожує національній безпеці України, а становить лише загрозу національній безпеці Угорщини», мотивуючи тим, що такі дії «можуть бути розцінені як дії, що загрожують національній безпеці України», жодним чином не вплинули на висновки суду при оцінці оскаржуваного рішення як протиправного, тобто такого, що порушує права позивача, оскільки з цих підстав рішення суду першої інстанції не було скасовано, натомість підтверджено його законність, у зв'язку з чим останнє набрало законної сили.

Щодо скасування позивачу дозволу на імміграцію при прийнятті оскаржуваного в даному провадженні рішення УДМС України в Полтавській області від 15.02.2018 № 5 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 16.03.2016 № 5/4347 рішенням від 11.03.2016 (дійсний до 11.03.2017), на відповідність дотримання норм Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень № 1983, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що після звернення позивача 09.02.2017 у зв'язку із отриманням копії постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2018 у справі № 816/1840/17, з прийняттям якої набрала законної сили постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2017, якою було визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 31.05.2017 (прим. суду - в частині про скасування дозволу на імміграцію в Україну) про оформлення посвідки на постійне проживання, УДМС України в Полтавській області звернулися до УСБУ в Полтавській області листом від 12.02.018 № 5301.12-1806/53.1-18 у зв'язку з тим, що рішення першого від 31.05.2017 № 35 було скасовано через порушення процедури скасування дозволу на імміграцію, то на їх думку питання загрози національній безпеці України зазначеним іноземцем судом не розглядалося і залишилося без уваги, а тому просили повідомити про наявність загрози національній безпеці України в діях громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1, та у разі загрози - надати відповідне клопотання (т.1 а.с. 100).

Проте, колегія суддів зауважує, що судом було надано правову оцінку всім підставам, покладеним в основу прийняття скасованого рішення від 31.05.2017 № 35, однак під час оцінки доказів у їх сукупності виключення вищевказаної підстави з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції не потягло за собою його скасування та жодним чином не спростовує порушення, допущені відповідачем в ході прийняття спірного рішення.

У відповідь на вищевказаний лист відповідача УСБУ в Полтавській області надано інформування від 14.02.2018 № 66/2/7-/718, де з посиланням на вищевикладені судом висновки колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у постанові від 16.01.2018 по справі № 816/1840/17 в частині виключення підстави для скасування оскаржуваного рішення із мотивувальної частини постанови ПОАС від 02.11.2017, третьою особою зазначено, що апеляційною інстанцією встановлено юридичний факт, який свідчить про діяльність ОСОБА_1 як особи, причетної до нелегальної міграції, пов'язаної із незаконним перетином державного кордону України поза межами пункту пропуску. Враховуючи вищевикладене, УСБУ в Полтавській області зазначили, що наведене дозволяє дійти висновку про відсутність у заявника намірів проживати в Україні та вести спільне господарство з ОСОБА_9, а тому вважають за доцільне розглянути питання про відмову у документуванні посвідкою на постійне проживання в Україні та скасування дозволу на імміграцію вказаному громадянину Іраку (т.1 а.с. 101 - 102).

Так, у своїй відповіді УСБУ в Полтавській області посилається на обставини, яким вже надано правову оцінку в постанові ХААС від 16.01.2018 у справі № 816/1840/17, з чого приходить до висновку про відсутність у заявника намірів проживати в Україні та вести спільне господарство з ОСОБА_9

При цьому, дана відповідь не містить додаткових підстав, які б не були предметом оцінки суду у вищезгаданій справі та які б обґрунтовано свідчили про порушення позивачем національної безпеки України.

Крім того, колегія суддів вказує на те, що ініціатором порушення питання про скасування позивачу дозволу на імміграцію в даному випадку виступає відповідач - УДМС України в Полтавській області.

Так, згідно з пунктом 22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

В ході апеляційного розгляду справи підтверджено, що обґрунтованого висновку відповідачем в порушення п. 22 вказаного Порядку складено не було.

Проте, УДМС України в Полтавській області, розцінивши вищезгадану відповідь УСБУ в Полтавській області від 14.02.2018 на запит відповідача від 12.02.2018, як достатню підставу стверджувати, що дії ОСОБА_1 становлять загрозу національній безпеці України, було прийнято рішення від 15.02.2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну (т.1 а.с. 69-71, 72).

Вказане рішення прийнято на підставі пункту 3 та пункту 5 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Колегія суддів вказує на те, що пунктом 3 вказаної норми визначено, що дозвіл на імміграцію в Україну може бути скасовано у разі, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, а пунктом 5 цієї ж норми установлено, що дозвіл на імміграцію скасовується, якщо іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями ст.12 Закону України «Про імміграцію» передбачено можливість, а не обов'язок скасування дозволу на імміграцію у випадку встановлення хоча б однієї з передбачених у ній підстав. При цьому, така конструкція норми ст. 12 цього Закону дозволяє суб'єкту прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію об'єктивно оцінити обставини, що є підставою для можливого скасування дозволу, а також обставини, які настали після отримання особою дозволу на імміграцію, та прийняти пропорційне рішення з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку відповідач прийняв оскаржуване рішення формально і без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тобто не пропорційно.

Колегія суддів вказує на те, що застосування відповідачем як підстави для скасування позивачу дозволу на імміграцію п. 3 ч.1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» не може вважатись правомірним, оскільки ті самі підстави вже були предметом судового розгляду, нове рішення, що є предметом оскарження у даному провадженні, жодним чином не усуває порушень відповідача, які стали підставою для скасування аналогічного рішення від 31.05.2017, як то 1) порушення місячного строку, встановленого законодавством для прийняття такого рішення, 2) скасування дозволу на імміграцію, який закінчився терміном дії, 3) не забезпечення належного повідомлення іммігранта про порушення процедури про скасування дозволу на імміграцію в Україну, а також не надання йому можливості надати пояснення.

Таким чином, оскільки відповідачем без поважних причин було пропущено місячний строк для прийняття рішення від 31.05.2017, то і станом на момент прийняття рішення від 15.02.2018 з тієї самої підстави цей строк також є порушеним.

Встановлення законодавством строків для провадження тих чи інших управлінських процедур обумовлюється принципом правової визначеності. Тобто застосовувати будь-які несприятливі наслідки до осіб за результатами застосування владних управлінських функцій суб'єкти владних повноважень можуть лише протягом відведених для цього термінів (строків). За витіком таких строків правовідносини вважаються усталеними.

Порушення повторної процедури фактично з тих самих підстав, з яких вже приймалося рішення, якому надано оцінку в порядку судового контролю, є порушенням принципу правової визначеності.

Крім зазначеного, колегія суддів звертає увагу, що відповідач прийняв рішення про скасування документа, який не мав юридичної сили оскільки дія дозволу на імміграцію в Україну від 11.03.2016 року закінчилася ще 11.03.2017 року, що також вже досліджувалось під час розгляду адміністративної справи № 816/1840/17, предметом розгляду якої було рішення відповідача від 31.05.2017 № 35.

Таким чином колегія суддів вказує на те, що зазначений дозвіл вичерпав свою дію та, на думку колегії судді не потребує скасування.

Також, колегія суддів вказує на те, що при винесенні рішення від 15.02.2018 відповідачем були отримані пояснення від позивача та його дружини, надані ними у вигляді заяв від 15.02.2018 з проханням врахувати наслідки для їх сім'ї у випадку прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію позивачу (т. 1 а.с. 120 - 121), однак дані заяви не були враховані відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення від 15.02.2018 про скасування означеного дозволу на імміграцію, оскільки за змістом оскаржуваного рішення не надається жодної оцінки доводам та поясненням позивача і його дружини, та взагалі немає жодної згадки про їх наявність.

Наведене свідчить про формальність проведення відповідачем процедури в цій частині.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні від 15.02.2018 - пункт 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», відповідно до якого дозвіл на імміграцію скасовується, якщо іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, колегія суддів зауважує, що оскаржуване рішення не містить жодних обґрунтувань стосовно даного порушення, зокрема, яку норму та якого закону порушено позивачем.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці визначає, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Однак, скасування дозволу на імміграцію, здійснене виключно за формальних обставин без дослідження всіх обставин необхідності прийняття такого рішення, зумовило порушення необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані норми ст. 12 Закону.

Таким чином, відповідачем, крім іншого, не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини у виниклих обставинах. Скасування цього дозволу, а не його зміна або скасування з прийняттям нового рішення, без врахування обставин, які існують, суттєво порушує права позивача, оскільки він втратив передбачені законом підстави на отримання дозволу на імміграцію.

Такими наслідками відповідно до ст. 13 Закону України "Про імміграцію" є обов'язок особи, стосовно якої прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа яка не виїхала протягом місяця підлягає видворенню в порядку передбаченому законодавством. Крім того, згідно зі ст. 14 цього Закону, особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Як слідує із змісту оскаржуваного рішення від 15.02.2018 № 5 при винесені оскаржуваного рішення відповідачем не вивчались обставини, зокрема, наявність у позивача родини, а саме дружини ОСОБА_9, з якої позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2014, та малолітньої дочки ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3), які є громадянами України.

Таким чином, втручання органу державної влади в сімейне життя позивача є неправомірним, не враховувалось наявність малолітньої дитини, законне право дитини на проживання разом з батьками.

Крім зазначено, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач зареєстрований платником податків в Україні (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1), а також має в Україні житло на праві приватної власності, а саме квартиру загальною площею 62,3 кв.м., що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 26.11.2015, де проживає разом зі своєю родиною (т. 1 а.с. 33-35).

Також, колегія суддів зазначає, що отримана позивачем освіта дозволяє йому працевлаштуватися в Україні за фахом (у 2016 році закінчив вищий державний навчальний заклад України «Українська медична стоматологічна академія», здобув ступінь спеціаліста за спеціальністю «Лікувальна справа», кваліфікація лікар, доктор медицини, що підтверджується дипломом спеціаліста НОМЕР_4 від 24.06.2016 (т.1, а.с. 228). Єдиною перешкодою для офіційного працевлаштування є відсутність посвідки на постійне проживання.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не зазначено про наявність будь-яких інших порушень позивачем законів України, окрім порушення, за яке він поніс адміністративну відповідальність на підставі постанови Берегівського районного суду Закарпатської області від 05.12.2016 по справі № 297/3069/16-п, що було предметом розгляду в адміністративній справі № 816/1840/17, або наявність будь-яких реальних чи потенційних загроз, які становить ОСОБА_1 для національної безпеки України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про протиправність рішення відповідача від 15.02.2018 №5 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого ОСОБА_1 11 березня 2016 року, на підставі пункту 3 та 5 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію".

З приводу рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 15.02.2018 № 1 про відмову у оформленні та видачі посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1, колегія суддів вказує на те, що вказане рішення винесене відповідачем з тих самих підстав, що і рішення від 15.02.2018 № 5.

Підпунктом 1 пункту 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 № 251 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку, що фактично відтворює підставу для скасування дозволу на імміграцію, визначену пунктом 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

З огляду на зазначене та встановлені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку про протиправність рішення УДМС України в Полтавській області від 15.02.2018 № 1 про відмову у оформленні та видачі посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1.

Також, судом встановлено, що необхідність повторного звернення позивача за отриманням посвідки на постійне проживання була викликана тим, що попередня посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 04.04.2016 (т.1 а.с. 221), видана позивачу за його заявою на підставі дозволу на імміграцію в Україну 16.03.2016 № 5/4347 рішенням від 11.03.2016 (дійсний до 11.03.2017), була визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню рішенням УДМС у Полтавській області від 31.05.2017 (т.1 а.с. 223), на виконання якого дана посвідка була вилучена у позивача та згідно акту від 05.10.2017 № 22724 знищено як анульований недійсний документ (т.1 а.с. 224).

При цьому, означена посвідка була визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню тим самим рішенням від 31.05.2017, яким було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, яке було оскаржено ОСОБА_1 до суду в адміністративній справі № 816/1840/17.

Однак, рішення судів (постанова ПОАС від 02.11.2017 у справі № 816/1840/17, та постанова ХААС від 16.01.2018) не містять висновків в частині вищевказаного рішення про визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 04.04.2016.

Судом встановлено, що видане позивачу рішення від 31.05.2017 № 35 (т.1 а.с. 48) містило лише рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданий 11.03.2016, та не містило рішення про визнання недійсною і такою, що підлягає вилученню, виданої на підставі цього дозволу посвідки на постійне проживання (т.1 а.с. 223).

Доказів про вручення позивачу рішення від 31.05.2017 в частині визнання недійсною і такою, що підлягає вилученню, виданої на підставі цього дозволу посвідки на постійне проживання, відповідачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про протиправність рішення Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 31.05.2017 (№ 35) в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 04.04.2016, видану на підставі дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 16.03.2016 № 5/4347 рішенням від 11.03.2016 (дійсний до 11.03.2017), оскільки єдиною зазначеною відповідачем підставою для визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню посвідки на постійне проживання визначено скасування виданого громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну від 16.03.2016 № 5/4347 рішенням від 11.03.2016 (дійсний до 11.03.2017).

Враховуючи, що до порушень прав позивача призвели неправомірні рішення відповідача, оцінка яким надана судом вище, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність на підставі ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для ефективного захисту прав позивача, та визнати протиправним і скасувати рішення УДМС України в Полтавській області від 31.05.2017 (№ 35) в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 04.04.2016, видану на підставі дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 16.03.2016 № 5/4347 рішенням від 11.03.2016 (дійсний до 11.03.2017).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, приймаючи рішення від 15.02.2018 № 5 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, рішення від 15.02.2018 № 1 про відмову у оформленні та видачі посвідки на постійне проживання в Україні, а також рішення від 31.05.2017 (№ 35) в частині визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 04.04.2016, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, без дотриманням вимог ч.2 ст.2 КАС України, отже, наявні підстави для визнання їх протиправними та скасування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем під час розгляду справи ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість прийняття оскаржуваних рішень.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про необхідність зобов'язати Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області видати громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Республіки Ірак, паспорт НОМЕР_2) посвідку на постійне проживання в Україні.

Таким чином, колегія суддів вказує на обґрунтованість позовних вимог та погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для їх задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2018 року по справі № 816/640/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 01.04.2019 року