Справа № 240/1934/19
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Житомир справа №240/1934/19

категорія 112030100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Майстренко Н.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення 1040,00 грн,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду 26.02.2019 надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій він просить стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 , де військова частина НОМЕР_1 знаходилась на фінансовому забезпеченні, компенсацію за відрядження (відшкодування витрат, пов`язаних з відрядженням) у сумі 1040,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що станом на 01.11.2018 військова частина НОМЕР_1 заборгувала йому компенсацію за відрядження у сумі 1040,00 грн. Відповідно до вимог Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 №105, витрати у зв`язку з відрядженням фінансуються за рахунок бюджетних коштів.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Копію ухвали позивач отримав 06.03.2019, а відповідач - 11.03.2019, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відділом документального забезпечення суду 22.03.2019 зареєстровано відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення. Зазначає, що на обліку в Житомирському обласному військовому комісаріаті за громадянином ОСОБА_1 рахується кредиторська заборгованість по виплаті невідшкодованих коштів на відрядження у сумі 1040,00 грн., яка буде виплачена останньому після надходження відповідних коштів з таким призначенням.

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними ст.ст. 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 27.11.2007 по 29.12.2017 та відповідно до розпорядження заступника директору Департаменту фінансів від 27.02.2015 №248/2/3/148 перебував на фінансовому забезпеченні у Житомирському обласному військовому комісаріаті з 01.03.2015 по 29.12.2017, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 09.11.2018 №45 (а.с. 9).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 29.12.2017 №295 підполковника ОСОБА_1 , командира військової частини НОМЕР_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з переведенням до іншого місця служби (а.с. 11).

Враховуючи те, що повний розрахунок з позивачем після його переведення до іншого місця служби здійснено не було, ОСОБА_1 звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату йому заборгованості.

Житомирський обласний військовий комісаріат 05.10.2018 видав ОСОБА_1 довідку №6900 про те, що станом на 01.10.2018 йому не відшкодовані кошти на відрядження у сумі 1040,00 грн. (а.с. 10).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до частини першої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII).

Згідно із частинами 6, 9 статті 14 Закону №2011-XII при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витрати, пов`язані з перевезенням військовослужбовців та членів їх сімей, їх особистого майна залізничним, повітряним, водним і автомобільним (за винятком таксі) транспортом, бронюванням місць у готелях при направленні військовослужбовців у відрядження, відшкодовуються за рахунок коштів Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З наявної у матеріалах справи довідки від 05.10.2018 №6900 судом було встановлено, що кошти на відрядження у сумі 1040,00 грн. позивачу відповідачем відшкодовані не були.

Так, згідно пункту 2 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105 (далі - Інструкція №105), визначено, що відрядження - направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).

Військова частина (установа, організація), що відряджає військовослужбовця, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час відрядження (авансом). Аванс відрядженому військовослужбовцю може видаватися готівкою або перераховуватися в безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток (п. 6 Інструкції №105).

Пунктом 9 Інструкції №105 передбачено, що підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 10 Інструкції №105 окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.

Відповідно до пункту 17 Інструкції №105 відрядженому військовослужбовцю перед від`їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Після повернення з відрядження військовослужбовець зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Разом із звітом подаються документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат. Згідно з п.18 Інструкції №105 витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат.

Наведені вимоги позивачем виконані були в повному обсязі, що не заперечується відповідачем, однак витрати на відрядження Житомирським обласним військовим комісаріатом відшкодовані не були.

Факт наявності заборгованості перед позивачем Житомирський обласний військовий комісаріат не заперечує, на що вказує зміст довідки відповідача від 05.10.2018 №6900.

Доводи відповідача про відсутність видатків з Державного бюджету на цю мету, як на підставу невиконання покладеного на нього обов`язку з відшкодування витрат на відрядження у сумі 1040,00 грн., є необґрунтованими, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Враховуючи те, що відповідачем кошти на відрядження відшкодовані не були, у той час як позивач має право на їх повернення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з Житомирського обласного військового комісаріату на користь позивача заборгованості з виплати витрат на відрядження у сумі 1040,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником бойових дій, а тому відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору при розгляді справи в усіх судових інстанціях.

Враховуючи те, що норми Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України "Про судовий збір" не передбачають розподілу (стягнення) судових витрат, які не були здійснені, а також порядку стягнення судового збору з відповідача в дохід Державного бюджету при ухваленні судового рішення про задоволення позову, якщо позивача звільнено від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) заборгованість з виплати витрат на відрядження у сумі 1040,00 (одну тисячу сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.04.2019.

Суддя Н.М. Майстренко