Справа № 314/404/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 березня 2019 року

м. Київ

справа №314/404/17

адміністративне провадження №К/9901/15724/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Гімона М.М., Бучик А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу № 314/404/17 (2-а/314/40/2017)

за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області (далі - управління ПФУ, ПФУ відповідно) про зобов'язання здійснити перерахунок трудового стажу у подвійному розмірі, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Запорізького приміського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області (правонаступник управління ПФУ, далі - Запорізьке приміське ОУ ПФУ)

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Мельника В.В., суддів Сафронової С.В., Чепурнова Д.В., -

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов'язати управління ПФУ зробити їй перерахунок трудового стажу з 01 серпня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 у подвійному розмірі.

Позов ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що відповідно до статті 179 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) їй була надана відпустка у зв'язку з вагітністю і пологами з 01 серпня 2007 року і відпустка по догляду за дитиною до ІНФОРМАЦІЯ_2, яка зараховується до спеціального стажу та відповідно до статті 60 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) - у подвійному розмірі.

Вільнянський районний суд Запорізької області постановою від 13 березня 2017 року відмовив у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що наявність трудових відносин, за відсутності виконання роботи в відповідних закладах охорони здоров'я в порядку статті 60 Закону № 1788-ХІІ не можуть бути підставою для зарахування стажу роботи у подвійному розмірі.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 24 травня 2017 року скасував рішення суду першої інстанції, ухвалив нове - задоволення позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції керувався тим, що сама назва правової конструкції - відпустка виключає будь - який запис в трудову книжку, тому період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію за вислугу років. При цьому виключає можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв'язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов'язків.

23 червня 2017 року Запорізьке приміське ОУ ПФУ звернулось до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року, а постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року - залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що позивач у період відпустки не перебувала на роботі у психіатричному закладі охорони здоров'я, тому зарахування цього періоду до спеціального стажу роботи саме у подвійному розмірі - суперечить закону.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 29 червня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Верховний Суд заслухав доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що 09.08.2016 року позивач по справі - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Рішенням від 17 серпня 2016 року №6 позивачу відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах згідно пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ та Прикінцевих положень Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у зв'язку з відсутністю права (а.с. 7)

Як вбачається з записів у трудовій книжці, з 01 серпня 2003 року по 03 серпня 2016 року позивач працювала у комунальній установі «Запорізький міський психоневрологічний клінічний диспансер», яка з 30 вересня 2005 року реорганізовано в КУ «Обласна психіатрична лікарня», в тому числі з 01 серпня 2003 року по 01 червня 2004 року на посаді трудового інспектора, з 01 червня 2004 року по 03 серпня 2016 року палатна медична сестра гострого чоловічого відділення №4, яке з 01 жовтня 2005 року перейменовано у 16-е психіатричне чоловіче відділення (а.с. 9-11).

Також суди встановили, що в період з 29 вересня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с. 12).

В даній адміністративній справі спірним є питання зарахування до спеціального стажу позивача періоду перебування у відпустці у зв'язку з вагітністю і пологами та відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 серпня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 в подвійному розмірі.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

зокрема, з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення, які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

Тобто, до досягнення 55 років, право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров'я, які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше 25 років - на 01 квітня 2015 року, а з квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Частиною третьою статті 56 Закону № 1788-ХІІ передбачені види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зокрема, пунктом «ж» вказаної норми, встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-рчного віку.

Згідно з частиною другою статті 181 КЗпП відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Отже, період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується як до загального, так і до стажу роботи за спеціальністю, тобто вказаний період зараховується до роботи у сфері охорони здоров'я, який у свою чергу, зараховується у стаж роботи за вислугу років.

Водночас, пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах передбачено статтею 60 Закону № 1788-ХІІ.

Зокрема, вказаною нормою Закону № 1788-ХІІ передбачено, що робота у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Статтею 21 КЗпП визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством (стаття 30 КЗпП).

Отже, робота в розумінні статей 21, 30 КЗпП є виконання певних дій працівником в межах трудових правовідносин за трудовим договором.

Аналіз наведених норм прав свідчить про те, що пільги, передбачені статтею 60 Закону № 1788-ХІІ, стосуються саме часу фактичного виконання роботи в деяких медичних закладах вказаних у цій статті, тому, на думку колегії суддів, період перебування осіб, які працюють у цих закладах, у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується до спеціального стажу роботи, проте в одинарному розмірі.

З урахуванням наведеного, не має підстав для зарахування позивачу у подвійному розмірі період, щодо якого виник спір.

Таким чином рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, із залишенням в силі постанови суду першої інстанції, якою визнано необґрунтованими позовні вимоги та правильно відмовлено в їх задоволенні.

Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 345, 349, 352, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд. ;

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Запорізького приміського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2017 року скасувати, а постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 13 березня 2017 року - залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду