Справа № 510/11/18
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 510/11/18
Головуючий в 1 інстанції: Сорокін К.В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Семенюк Г.В.

- Шляхтицький О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці ДФС на постанову Ренійського районного суду Одеської області від 26 липня 2018 року прийняту у відкритому судовому засіданні о 11:19 год. (суддя: Сорокін К.В.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2018 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил №1201/50000/17 від 29 листопада 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Постановою Ренійського районного суду Одеської області від 26 липня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Одеська митниця ДФС звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняту нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за вказаною апеляційною скаргою.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року справа була призначена на 12 лютого 2019 року у відкритому судовому засіданні о 15:15 год.

Справа неодноразово розглядалася у відкритому судовому засіданні в присутності учасників справи, однак у звязку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання призначене на 26 березня 2019 року о 15:00 год., хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, справу розглянуто в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи.

09 серпня 2017 року о 00 годин 32 хвилини в пункт пропуску «Рені-Джюрджюлешти (авто)» митного поста «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор» прибув легковий автомобіль марки «ТОYОТА LAND CRUISER V8», д/н НОМЕР_1, VIN НОМЕР_2, 2009 року випуску, країна реєстрації Республіка Словаччина, який прямував з Молдови (с. Джурджулешть) до України (м. Рені) під керуванням громадянина України ОСОБА_2

До митного оформлення громадянином ОСОБА_2 було надано наступні документи: паспорт громадянина Молдови №842031151, виданий 04 березня 2015 року, реєстраційний паспорт автомобіля НОМЕР_3 на автомобіль «ТОYОТА LAND CRUISER V8», д/н НОМЕР_1.

Під час здійснення митного оформлення даного автомобіля за інформацією модулю «Орієнтування» АСМО «Інспектор» та відповідно до орієнтування Одеської митниці ДФС №« 8370/15-70-20-10-06 від 08 серпня 2017 року та листа УСБУ від 04 серпня 2017 року №65/27/1663нт, було встановлено, що громадянин ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, має паспорт громадянина України АДРЕСА_2, виданий 21 січня 2008 року Ренійським УМВС України в Одеській області, ввіз та використовує на митній території України автомобіль марки «ТОYОТА LAND CRUISER V8», д/н НОМЕР_1, використовуючи паспорт громадянина Молдови АДРЕСА_3, виданий 04 березня 2015 року.

На підставі викладеного, 09 серпня 2017 року працівником митниці у відношенні ОСОБА_2 складено протокол № 1201-500000-17 за ознаками ст. 485 МК України.

29 листопада 2017 року Одеською митницею ДФС прийнято постанову №№ 1201/500000/17, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України та накладено штраф у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 2 896 427,82 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що справа про порушення митних правил була розглянута з порушенням вимог ст. 526 Митного кодексу України, що позбавило позивача можливості здійснювати свій захист, надати додаткову інформацію, свої доводи, міркування та заперечення, а також інші дії, які могли би вплинути на результат розгляду справи та є грубим порушенням норм діючого законодавства.

Окрім того, суд першої інстанції задовольняючи позов також зазначив, що вивчаючи матеріали справи, суд вбачає неповне з'ясування обставини, що мають значення для притягнення особи до адміністративної відповідальності, має місце недоведеність обставин, які вважалися встановленими в момент притягнення особи до адміністративної відповідальності, а також мають місце необ'єктивність або неповнота провадження у справі та порушення прав позивача в момент складення протоколу про порушення митних правил.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції частково правильним та таким, що частково відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України), Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі по тексту - КУпАП) та Митного кодексу України (надалі по тексту - МК України).

Джерела права й акти їх застосування.

Частиною 1. ст. 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Оцінка суду.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що Одеською митницею ДФС при винесенні оскаржуваної постанови неповного з'ясувовано обставини, що мають значення для притягнення особи до адміністративної відповідальності, недоведено обставини, які вважалися встановленими в момент притягнення особи до адміністративної відповідальності, необ'єктивність або неповнота провадження у справі та порушення прав позивача в момент складення протоколу про порушення митних правил.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову ОСОБА_2, однак з інших підстав.

Так, відповідно до п.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України» №2235-111 від 18 січня 2001 року, якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Статтею 18 Закону України «Про громадянство України» встановлено, що громадянин України, який відповідно до чинного законодавства України є таким, що постійно проживає за кордоном, може вийти з громадянства України за його клопотанням. Датою припинення громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного Указу Президента України.

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання Указу Президента України про припинення громадянства України користується всіма правами і несе всі обов'язки громадянина України.

Згідно з положеннями Закону України від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22 листопада 1999 року №201, документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом „Постійне проживання" або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордоном.

З урахуванням вказаних норм чинного законодавства колегія суддів зазначає, що станом на час скоєння позивачем правопорушення, 09 серпня 2017 року, громадянин ОСОБА_2 був громадянином України та мав постійне місце проживання на території України, отже мав статус громадянина-резидента.

Вказані обставини також підтверджує лист УСБУ №65/27/1663нт від 04 серпня 2017 року, згідно якого встановлено, що громадянин України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, та має паспорт громадянина України АДРЕСА_2 виданий 21 січня 2008 року, орган, що видав - Ренійський РВ УМВС України в Одеській області.

Згідно з статтею 4 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі - МК України) резидентами - фізичними особами вважаються громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що під час здійснення провадження у справі про ПМП №1201/50000/17 громадянином України ОСОБА_2 не було надано будь-яких доказів постійного проживання за межами України.

Таким чином, 09 серпня 2017 року громадянин України ОСОБА_2 мав постійне місце проживання в Україні, у зв'язку з чим він мав статус резидента (в розумінні вимог Митного кодексу України) та відповідні права та обов'язки щодо порядку проходження митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, передбаченого Митним кодексом України.

Зокрема, тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року, при цьому вони не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу.

При цьому, ч. 3 ст.380 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року №4495-VI встановлено, що тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікується за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Згідно зі ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ст. 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, маючи статус громадянина-резидента, громадянин України ОСОБА_2, при ввезенні на митну територію України автомобіля «ТОYОТА LAND CRUISER V8», д/н НОМЕР_1, країна реєстрації Республіка Словаччина, заявив митному органу України, що він є громадянином Молдови та нерезидентом, чим вчинив умисні протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову на підставі неповного з'ясування відповідачем обставини, що мають значення для притягнення особи до адміністративної відповідальності, недоведеністю обставин, які вважалися встановленими в момент притягнення особи до адміністративної відповідальності, а також необ'єктивність або неповнота провадження у справі та порушення прав позивача в момент складення протоколу про порушення митних правил.

З системного аналізу вказаних обставин справи та вимог чинного законодавства колегія суддів вважає, що відповідач при складанні протоколу №1201-500000-17 від 09 серпня 2017 року за ознаками ст. 485 МК України діяв в межах наділених повноважень, з урахуванням вчинення позивачем умисних дій, спрямованих на неправомірне звільнення від сплати митних платежів.

При цьому, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову ОСОБА_2 на підставі того, що 29 листопада 2017 року Одеською митницею ДФС прийнято постанову №1201/500000/17, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України та накладено штраф у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 2 896 427,82 грн. з порушенням вимог чинного законодавства.

Так, дослідивши матеріали справи, а саме наданий Одеською митницею ДФС до суду апеляційної інстанції протокол №1201-500000-17 від 09 серпня 2017 року та оскаржувану постанову №1201/500000/17 від 29 листопада 2017 року, відповідно до ухвали П'ятого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2019 року про витребування з відповідача належним чином завірених копій вказаних документів, колегією суддів встановлено, що позивача, в порушення вимог чинного законодавства, не було сповіщено належним чином про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, згідно протоколу №1201-500000-17 від 09 серпня 2017 року вбачається, що він був складений в присутності особи, що притягується до відповідальності, громадянина України ОСОБА_2, при цьому, від підпису протоколу та одержання його копії позивач відмовився.

Частино 8 ст.494 МК України встановлено, що у разі відмови особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, одержати примірник протоколу до протоколу вноситься відповідний запис, який підписується посадовою особою органу доходів і зборів, яка склала протокол, та свідками, якщо вони є, після чого зазначений примірник протягом трьох робочих днів надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, за повідомленою нею або наявною в митниці адресою (місце проживання або фактичного перебування). Протокол вважається врученим навіть у разі, якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, не перебувала за повідомленою нею адресою або місце проживання чи фактичного перебування, назване нею, є недостовірним.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів не встановлено факту надсилання Одеською митницею ДФС зазначеного примірника протягом трьох робочих днів ОСОБА_2, за повідомленою нею або наявною в митниці адресою.

Вказані докази на вимогу колегії суддів протягом розгляду справи не було надано відповідачем до суду апеляційної інстанції.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно тексту листа Одеської митниці ДФС №11328/10/15-70-20-08 від 24 жовтня 2017 року, на який посилається відповідач як на доказ повідомлення позивача про перенесення дати розгляду справи, колегією суддів встановлено, що відповідач вказав, що «у зв'язку з тим, що проводиться перевірка у даній справі, її буде розглянуто 29 листопада 2017 року о 10:30 год. за адресою:м.Одеса, Митна площа, 1 -Одеська митниця ДФС»

Однак, будь-яких доказів щодо належного сповіщення ОСОБА_2 про перенесення розгляду справи призначеної на 29 листопада 2017 року о 10:30 год. за адресою:м.Одеса, Митна площа, 1 -Одеська митниця ДФС в матеріалах справи також не міститься.

При цьому, згідно матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення посилався на електронне повідомлення позивача, направленого відповідачу 29 листопада 2017 року з проханням повідомити його про дату, час та місце розгляду протоколу, яке на думку суду попередньої інстанції є доказом того, що ОСОБА_2 не було сповіщено про розгляд справи відносно нього 29 листопада 2017 року.

Наявність вказаного електронного повідомлення позивача, направленого відповідачу 29 листопада 2017 року не спростовується відповідачем під час розгляду справи.

Згідно вимог ч.4 ст. 526 МК України справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Частиною 1 ст.485 МК України встановлено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема таке питання: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова від 29 листопада 2017 року № 1201/500000/17 прийнята у відсутності позивача, без наявності доказів належного сповіщення останнього про дату, час та місце розгляду справи та в порушення вимог ч.4 ст. 526 МК України без врахування наявності клопотання про перенесення розгляду справи.

Окрім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за вчинення порушення митних правил, передбачених ст.458 МК України (сплив строку давності), однак з інших підстав.

Так, згідно вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 2 ч.1 ст. 315 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 в повному обсязі, однак з урахуванням п.2 ч.1 ст. 315 КАС України вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення від 26 липня 2018 року.

У відповідності до пункту першого частини першої ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити постанову Ренійського районного суду Одеської області від 26 липня 2018 року в мотивувальній частині щодо підстав для закриття провадження у справі та викласти абзац третій резолютивної частини в наступній редакції:

«Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за вчинення порушення митних правил, передбачених ст.485 Митного кодексу України.»

Керуючись ст.ст. 317, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС - залишити без задоволення.

Постановою Ренійського районного суду Одеської області від 26 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил - змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини в наступній редакції:

«Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за вчинення порушення митних правил, передбачених ст.485 Митного кодексу України.»

В іншій частині постанову Ренійського районного суду Одеської області від 26 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню до Верховного Суду, відповідно до вимог ст.272 КАС України, не підлягає.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 26 березня 2019 року.

Головуючий суддя Потапчук В.О.
Судді Шляхтицький О.І. Семенюк Г.В.