Справа № 460/158/19
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2019 року м. Рівне №460/158/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., за участю: секретаря судового засідання Самкової Т.А.; представника позивача - адвоката Троянчука Д.М.; представника відповідача - Дацюк М.В.; розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови.

В провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі іменується - позивач) до Управління Держпраці у Рівненській області (далі іменується - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову №РВ648/958/000024/Т8-ФС від 17.01.2019 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на позивача накладено штраф в розмірі 111690,00 грн.

Заяви по суті справи.

Позовна заява обґрунтована тим, що контролюючим органом за результатами проведеного інспекційного відвідування складено постанову про накладення штрафу, яка є протиправною. Так, висновки відповідача щодо порушення позивачем норм трудового законодавства ґрунтуються на тому, що укладений між підприємцем та фізичною особою договір на виконання робіт містить ознаки трудового договору. Позивач вказує, що у даному випадку між ним та фізичною особою укладений договір саме цивільно-правового характеру; між сторонами правочину не виникало жодних трудових відносин; сторони правочину діяли свідомо у виборі виду правовідносин щодо виконання робіт (надання послуг); отримали очікувані результати за наслідками виконання умов договору щодо виконання робіт (надання послуг).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, де вказав, що оскаржувана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Так, відповідач зазначає, що укладений між позивачем та фізичною особою договір містить ознаки трудового договору. Відтак позивачем допущено порушення норм статей 21 та 24 Кодексу законів про працю України, за що останній має понести відповідальність у вигляді штрафу.

Ухвалою суду від 18.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду 12.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено адміністративну справу №460/158/19 до судового розгляду по суті на 28.03.2019.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

В період з 26.12.2018 по 27.12.2018 працівниками Управління Держпраці у Рівненській області проведено перевірку (інспекційне відвідування) фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №РВ648/958/АВ від 27.12.2018 (далі іменується - Акт інспекційного відвідування) (а.с. 42).

На підставі Акта інспекційного відвідування відповідачем винесено Постанову про накладення штрафу уповноваженими особами №РВ648/958/000024/Т8-ФС від 17.01.2019 року, відповідно до якої, на ФОП ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 116 900 грн. 00 коп. (а.с. 39)

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення - Постанови №РВ648/958/000024/Т8-ФС від 17.01.2019, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

В розділі III «Опис виявлених порушень» Акта інспекційного відвідування міститься опис порушень, за якими позивача притягнуто до відповідальності, а саме:

1) в порушення частини першої статті 21 КЗпП, трудовий договір не укладено між працівниками і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за яким працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін, так на момент інспекційного відвідування 26.12.2018 року у відповідному одязі, на робочому місці працівник ОСОБА_4 виконувала свої службові обов'язки без укладеного трудового договору;

2) в порушення частини третьої статті 24 КЗпП, працівник ОСОБА_4 була на момент інспекційного відвідування 26.12.2018 року у відповідному одязі, на робочому місці допущена до роботи без укладеного трудового договору, не оформлена наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення до Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Судом встановлено, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Замовник) та ОСОБА_4 (Виконавець) укладено цивільно-правову угоду від 26.12.2018, відповідно до якої, Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов'язання виконати наступну роботу: помити посуд та приміщення після банкету. Виконавець виконує роботу за цим Договором самостійно та не має права залучати до її виконання третіх осіб (п. 1.1 та п.1.3 Договору) (а.с. 56).

Відповідно до п. 2.1 даного Договору, на підтвердження виконання робіт за цим договором Сторонами складається та підписується Акт приймання виконаних робіт.

Згідно з п. 9.1 Договору, термін дії угоди з 26.12.2018 по 26.12.2018.

На підтвердження виконання умов договору сторони підписали акт від 26.12.2018 прийому-передання послуг до цивільно-правового договору №1 від 26.12.2018, згідно якого, сторони склали цей Акт про те, що послуги, передбачені договором №1 від 26.12.2018 Виконавцем були надані, а Замовником прийняті, а саме: Миття посуду після бенкету. Час виконання робіт склав - 5 годин. Враховуючи вищевказане та враховуючи обсяг наданих послуг, узгоджена Сторонами винагорода Виконавця склала: 450 грн. 00 коп. В т.ч. ПДФО - 81 грн., військовий збір - 6,75 грн. сплачені замовником. ЄСВ в сумі - 99 грн. також сплачені замовником (а.с. 58).

За виконану роботу позивачем виплачувалась винагорода, що підтверджується видатковим касовим ордером від 26.12.2018, а також утримано та сплачено ПДФО, військовий збір та єдиний внесок, що підтверджується банківськими квитанціями від 04.01.2019 (а.с. 59, 60).

Відповідач дійшов висновку в Акті інспекційного відвідування, що вказаний вище договір містить ознаки трудового договору, оскільки на момент інспекційного відвідування 26.12.2018 о 15.30 у кафе-барі «Іоланта», яке знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд. 9В, Рівненської області, при виконанні своїх службових обов'язків, на робочих місцях, у відповідному одязі зафіксовано ОСОБА_4, яка відповідно до наданих пояснень на момент інспекційного відвідування виконувала обов'язки прибиральниці.

Суд не погоджується з висновками відповідача, викладеними в Акті інспекційного відвідування, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, серед іншого: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною 1 статті 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір на виконання робіт тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У відповідності до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Натомість, трудовий договір характеризується, зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов'язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов'язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність. Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Тобто, основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Отже, відносини, які виникають з цивільно-правового договору послуг не є тотожними трудовим правовідносинам, а укладання цивільно-правового договору послуг не свідчить про наявність трудових відносин між Замовником та Виконавцем.

Щодо особи, з якою позивачем укладено договір на виконання робіт, то, як встановлено судом, такому Виконавцю не видавались жодні накази, розпорядження про прийняття його на роботу чи допуск до роботи, Виконавця не ознайомлювали з правилами внутрішнього трудового розпорядку; не укладались договори на повну матеріальну відповідальність; також не вівся облік робочого часу; Виконавець не був підпорядкований позивачу, що свідчить про цивільно-правовий характер даної угоди.

Підтвердженням того, що в даному випадку було укладено саме цивільно-правовий договір є те, що: у трудових відносинах важливим є процес трудової діяльності, її організація, якої в даному випадку не було; Виконавець за цим договором, на відміну від працівників, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку; за трудовим договором працівники приймаються до штату за певною кваліфікацією, професією, посадою, їм гарантується заробітна плата, гарантії, пільги, компенсації, тоді як за цивільно-правовим договором оплачується результат надання послуг і відносини сторін обмежуються лише наданням послуг і оплатою винагороди; заяву про прийняття на роботу, яку можна було б розцінювати як намір укладення трудового договору, Виконавець до позивача не надавав. Також цивільно-правова угода була укладена на один день, що виключає можливість систематичного виконання робіт, що є притаманним для трудових відносин.

За таких обставин, твердження відповідача про порушення позивачем вимог статей 21 та 24 КЗпП України в частині не укладання трудового договору з особою не ґрунтується на приписах чинного законодавства України та є лише припущеннями контролюючого органу.

Крім того, згідно з статтею 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В свою чергу відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За правилами частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 628 ЦК України, цивільно-правова угода від 26.2.2018 року містить умови (пункти), визначені на розсуд сторін правочину і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, наявність обставин, що вказують на відсутність спрямування правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є лише підставою розгляду питання компетентним судом для визнання правочину недійсним (тобто вказує на оспорюваність правочину).

У той же час, згідно статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Жодних передбачених законом підстав, які вказували б на нікчемність дослідженого судом договору, зі змісту Акту інспекційного відвідування не встановлено.

Суд зазначає, що відповідач не наділений повноваженнями на власний розсуд тлумачити умови вказаного вище договору на виконання робіт.

Чинне законодавство України не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт чи надання послуг, тому сторони договору (правочину) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

Крім того, за наслідками інспекційного відвідування відповідачем було складено протокол про адміністративне право порушення №РВ 648/958/АВ/П-ПТ від 27.12.2018 відносно ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 41 КУпАП, згідно якого, остання порушила вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпАП України. Такий протокол було направлено до Рівненського міського суду Рівненської області для розгляду.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 08.02.2019 по справі №569/582/19 (набрала законної сили 19.02.2019) закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 41 КУпАП відносно ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення..

Згідно частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, за своїм змістом укладена угода між ФОП ОСОБА_3 та фізичною особою є цивільно-правовим договором, тому відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності за не укладення трудового договору.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваної Постанови в порядку статті 77 КАС України, а обсяг досліджених судом доказів та встановлених обставин є достатнім для вирішення спору та прийняття рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1116,90 грн., сплачена відповідно до банківської квитанції від 24.01.2019 №0.0..1, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) до Управління Держпраці у Рівненській області (33028, місто Рівне, вулиця Лермонтова, 7; ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Рівненській області від 17 січня 2019 року №РВ648/958/000024/Т8-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами в розмірі 111690 грн. 00 коп.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 1116 (одна тисяча сто шістнадцять) грн. 90 (дев'яносто) коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Управління Держпраці у Рівненській області ( ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 01 квітня 2019 року.

Суддя Недашківська К.М.