Справа № 500/2306/18
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1907/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року, прийняте суддею Осташем А.В. о 12 годині 54 хвилині у місті Тернополі, повний текст складений 26.12.2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (надалі ГУ ДФС у Тернопільській області, відповідач)про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень 19.04.2018 року №-191812, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 26561, 79 грн., №-19181, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 38393,86 грн. та №-1918, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2018 рік в розмірі 27454,24 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди (ст.288 Податкового кодексу України). Дана стаття передбачає, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюється у договорі оренди. Обмеження тільки стосується максимального та мінімального розміру орендної плати за землю.

Індексація нормативної грошової оцінки земель передбачена ст.289 Податкового кодексу України (надалі ПК України). Отже, нормами ПК України не передбачено проведення індексації орендної плати, натомість, індексації підлягає нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Судом проаналізовано ст.93 Земельного кодексу України, ст.ст. 13,21,23 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 11, 626, 627, 651 Цивільного кодексу України та зроблено висновок, що відповідач при прийнятті ППР фактично в односторонньому порядку змінив умови договору оренди в частині визначення (збільшення) розміру орендної плати, що є порушенням вказаного договору та зазначених правових норм.

Маються покликання на позицію Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №813/3819/17.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ДФС у Тернопільській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги проведено аналіз матеріального права. Договір оренди був припинений у день закінчення строку дії договору, а саме, 18.09.2018 року. З урахуванням наведеного, здійснювався розрахунок податкового зобовязання ОСОБА_1

Контролюючий орган, визначаючи податкове зобовязання у 2018 році за 2016 2018 роки змушений був діяти в межах та у спосіб, передбачений податковим законодавством ( у строки).

Відповідно до ст.271, 289 ПК України орендна плата за землю стягується, виходячи із розміру нормативної грошової оцінки землі, яка у свою чергу підлягає індексації.

Крім того, позивачем не виконано умови, що передбачені в п.31 договором оренди, позаяк обовязком орендаря є самостійно проводити визначення конкретного розміру орендної плати з урахуванням коефіцієнта індексації грошової оцінки землі.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 та Великогаївської сільською радою укладено договір оренди землі від 18.09.2015 (далі Договір), предметом якого є надання Орендодавцем (Великогаївською сільською радою) в платне користування (оренду) ОСОБА_1 (Орендар) земельну ділянку, яка розташована за адресою: вул. Галицька, 30, с.Великі Гаї, Тернопільського району Тернопільської області (аркуш справи 17-19).

В пункті 2 Договору визначено розмір земельної ділянки, а саме 0,1900 га.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 315951,00 гривень (п. 5 Договору).

Орендар зобов'язується сплачувати орендну плату у грошовій формі. Розмір річної орендної плати складає 25276,08 грн., що становить 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата вноситься у строк до 12-го числа кожного місяця в розмірі 2106,34 грн (п.9 Договору).

Відповідно до п. 11 Договору орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на розрахунковий рахунок Великогаївської сільської ради.

Згідно з п. 10 Договору визначено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням коефіцієнту індексації грошової оцінки землі.

Також п.31 Договору до обов'язків орендаря входить самостійно проводити визначення конкретного розміру орендної плати з урахуванням коефіцієнта індексації грошової оцінки землі.

ГУ ДФС у Тернопільській області 19.04.2018 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №-191812, яким визначено суму податкового зобов'язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 26561,79 грн (аркуш справи 8);

- №-19181, яким визначено суму податкового зобов'язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 38393,86 грн (аркуш справи 10);

- №-1918, яким визначено суму податкового зобов'язання зі сплати орендної плати з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 27454,24 грн (аркуш справи 9).

Окрім того, в матеріалах справи наявний лист №2442/6/19-00-13-05/16280 від 13.08.2018, яким ГУ ДФС у Тернопільській області повідомило, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки землі становить: 2015 рік - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) та 1,2 для сільськогосподарських угідь, 2016 рік - для сільськогосподарських угідь та 1,0 для земель несільськогосподарського призначення - 1,06, 2017 рік - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» (надалі - Закон № 161-ХIV) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України (надалі ПК України) підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до п. 288.4 ст. 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 Закону № 161-ХIV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Частиною першою ст.651 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Окрім того, в самому договорі (п.36) сторони погодили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Тобто одностороння зміна умов договору не допускається.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень фактично в односторонньому порядку змінив умови договору в частині визначення (збільшення) розміру орендної плати, що у свою чергу є порушенням умов договору та норм матеріального права, зокрема, ст.651 ЦК України та ст. 23 Закону України «Про оренду землі».

За юридичною природою договір оренди землі є різновидом договору майнового найму (гл. 58 ЦК України) і йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов'язковість його виконання сторонами тощо. Положення ЦК України застосовуються до відносин оренди землі, якщо земельним законодавством не передбачено спеціальних правил. Договір оренди є консенсуальним (тобто вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди у належній формі), оплатним, двостороннім та строковим.

Суб'єкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору, але має право контролювати належність виконання договору та відповідність його умов чинному законодавству України, зокрема стежити, щоб такі умови не суперечили інтересам суспільства. Якщо ж договір пов'язаний зі сплатою податків і, на думку суб'єкта владних повноважень, спрямований на ухилення від їх сплати, останній, за допомогою адміністративних заходів, уповноважений відновити публічний порядок.

З 01.01.2011 справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХII ПК України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК України.

Відповідно до п.288.5.1 ст. 288.5 розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм ПК України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Отже, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Таке правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 02.12.2014 (справа № 21-274а14), від 14.07.2015 (справа № 21-1699а15), від 29.01.2019 року (справа №817/213/16) та від 05.02.2019 року (справа №808/4797/13-а).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав вважати неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі № 500/2306/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повний текст судового рішення складено 01.04.2019 року.