Справа № 823/383/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/383/18 Головуючий у 1-й інстанції: Руденко А.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату штрафної санкції,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати вимогу ОСОБА_3 управління Державної фіскальної служби у Черкаській області від 21.09.2017 № Ф- на суму 154 852, 80 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій від 21.09.2017 № на суму 77 426, 40 грн

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржуване рішення скасувати як таке, що постановлене із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 10.10.2014 по 27.03.2017 та перебувала на обліку як платник податків в державній податковій інспекції у м. Черкасах ОСОБА_3 управління ДФС у Черкаській області, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 05.03.2018. (а.с. 58-59).

23.02.2017 до відповідача ОСОБА_3 управління ДФС у Черкаській області надійшло колективне звернення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 від 23.02.2017 в якому вказано, що заявники з січня 2015 року працювали без офіційного оформлення трудових відносин у приватних підприємців ОСОБА_2 та ОСОБА_10 у кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_1». Заробітну плату роботодавці виплачували із запізненнями, а за січень та лютий 2017 року не виплатили. За вказаних обставин заявники просили провести перевірку роботодавців згідно чинного законодавства.

Наказом ОСОБА_3 управління ДФС у Черкаській області № 1037 від 21.06.2017 призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом за період діяльності з 01.01.2015 по 01.03.2017. (а.с. 51).

Копію наказу №1037 від 21.06.2017 та повідомлення про час та місце проведення перевірки № 138/23-00-13-0118 від 21.06.2017 направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу позивача: АДРЕСА_1. (а.с. 51-52).

Також, позивачу було направлено запит про надання документів №14751/23-00-13-0210 від 22.06.2018, яким позивача зобов'язано надати у строк до 03.07.2017 для проведення перевірки документи з питань ухилення позивачем від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації за період діяльності з 01.01.2015 по 01.03.2017, а саме: накази на призначення (звільнення); відомості з нарахування та виплати заробітної плати; виписки по банківських рахунках; договір оренди на приміщення; повідомлення про прийняття на роботу; заява про застосування податкової соціальної пільги; штатний розпис; трудові договори; інші документи, пов'язані із веденням господарської діяльності позивачем.

Поштовий лист з копією наказу № 1037 від 21.06.2017, повідомленням № 138/23-00-13-0118 від 21.06.2017 та запитом про надання документів №14751/23-00-13-0210 від 22.06.2018 був повернутий відповідачу 28.07.2017 з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується копією поштового конверта. (а.с. 49).

За результатами перевірки складений акт № 330/23-00-13-0214/НОМЕР_2 від 10.08.2017 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_2 податковий номер НОМЕР_2 з питань ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом за період діяльності з 01.01.2015 по 01.03.2017.

Актом перевірки № 330/23-00-13-0214/НОМЕР_2 від 10.08.2017 встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 використовувала у господарській діяльності працю фізичних осіб без оформлення з ними трудових відносин, виплачувала їм грошову винагороду, зокрема ОСОБА_4, ОСОБА_9 (бармен), ОСОБА_8 (офіціант), ОСОБА_7 (помічник кухаря) в розмірі 4 650 грн., щомісячно з січня 2015 року по лютий 2017 року, ОСОБА_6 в розмірі 3 200 грн., щомісячно з грудня 2016 року по лютий 2017 року, ОСОБА_5 (кухар) в розмірі 8000 грн., щомісячно з грудня 2016 року по лютий 2017 року, однак як податковий агент податки та збори з винагороди не утримувала та до бюджету не перераховувала, внаслідок чого порушила:

- п.п.176.2 "б", п. 119.2 Податкового кодексу України, в результаті чого будуть застосовані штрафні санкції за неподання до ДПІ у м. Черкасах відомостей за формою № 1-ДФ;

- ст. 168, ст. 163, п. 16-1 Підрозділу 10 Інших перехідних положень Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано військовий збір з нарахованих (виплачених) доходів на користь фізичних осіб-платників податків за 2015-2017 роки на суму 7758 грн.;

- п.п.164.2.2 п. 164.2 ст. 164, п.167.1 ст. 167, п.п.168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 "а" ст. 176 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем не утримано та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 85 194 грн. 72 коп.;

- п. 1 ч. 2 ст. 6 та п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.10.2010, в результаті чого донараховано єдиний соціальний внесок за період з 01.01.2015 по 01.03.2017 на суму 154 852,80 грн.

На підставі акта перевірки № 330/23-00-13-0214/НОМЕР_2 від 10.08.2017 відповідачем 21.09.2017 прийняті:

- податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 510 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та пеню у сумі 15 371, 72 грн.;

- податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та пеню у сумі 167 404, 92 грн.;

- вимога № , згідно якої сума боргу позивача з єдиного соціального внеску становить 154 852 грн. 80 коп.

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 77 426 грн. 40 коп.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.05.2018 у справі № 823/382/18, залишеного без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2018, позивачу у задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень від 21.09.2017 № , № та № відмовлено.

Вважаючи вимогу № від 21.09.2017 та рішення № від 21.09.2017 протиправними, позивач звернулась до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач допустив порушення п. 1 ч. 2 ст. 6 та п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а тому відповідач нарахував єдиний внесок у сумі 154 852, 80 грн. та застосував штраф у сумі 77 246 грн. на законних підставах.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що на момент прийняття наказу про проведення перевірки позивач не була підприємцем та на здійснювала господарську діяльність за адресою, зазначеною в обліковій картці. При цьому, оскільки контролюючим органом не було ознайомлено позивача з наказом на перевірку, позивач була позбавлена права на оскарження акту перевірки.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.10 № 2464-VI, зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464).

Відповідно до статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов?язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов?язкового державного соціального страхування в обов?язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов?язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно пункту 1 частини статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно статті 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 2); сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування (ч. 5); платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця (ч. 8).

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач з січня 2015 по лютий 2017 використовувала працю фізичних осіб та виплачувала їм грошову винагороду, а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_9 (бармен), ОСОБА_8 (офіціант), ОСОБА_7 (помічник кухаря) в розмірі 4 650 грн., щомісячно з січня 2015 року по лютий 2017 року, ОСОБА_6 в розмірі 3 200 грн., щомісячно з грудня 2016 року по лютий 2017 року, ОСОБА_5 (кухар) в розмірі 8000 грн., щомісячно з грудня 2016 року по лютий 2017 року, однак єдиний соціальний внесок на виплачену заробітну плату не нараховувала і не сплачувала.

Згідно частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказані фактичні обставини встановлені рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.05.2018, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2018 і набрало законної сили в адміністративній справі №823/382/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління ДФС у Черкаській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 21.09.2017 № , № , № , прийнятих на підставі акту перевірки № 330/23-00-13-0214/НОМЕР_2 від 10.08.2017, а тому доказуванню у справі, що розглядається не підлягають.

Доводи апелянта про те, що при проведенні перевірки посадовими особами контролюючого органу не було використано первинних документів, які дозволили ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарських операцій, не беруться колегією суддів до уваги, з огляду на наступне.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 05.03.2018 ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець 10.10.2014, види діяльності: 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, 56.29 Постачання інших готових страв, 56.30 Обслуговування напоями, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Колегія суддів зазначає, що порушення щодо використання праці фізичних осіб без оформлення трудових відносин встановлені починаючи з січня 2015, тобто після дати реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця, а саме: 10.10.2014.

ОСОБА_2 зазначає, що кухня в орендованому приміщенні була, однак господарську діяльність в ній здійснювала ФОП ОСОБА_11 Разом з цим, з наданої копії договору оренди нежитлового приміщення №33 від 02.01.2015, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ПАТ «Юрія», вбачається, що в оренду передана частина нежитлового приміщення кафе площею 56,72 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Також, з наданої копії договору оренди нежитлового приміщення № 34 від 02.01.2015, укладеного між ФОП ОСОБА_11 та ПАТ «Юрія», вбачається, що в оренду передана частина нежитлового приміщення кафе площею 170,18 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Таким чином, позивач та ФОП ОСОБА_12 вдвох орендували одне окреме приміщення і орендовані ними частини приміщення не ідентифіковані.

Крім цього, колегія суддів бере до уваги, що договори оренди укладені в один день та містять підписи ФОП ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_11, які візуально схожі. Вказане свідчить, що надані позивачем докази не спростовують ту обставину, що позивач надавала послуги з діяльності ресторанів, мобільного харчування, постачання інших готових страв.

Позивачем також надані копії товарно-транспортних накладних (а.с. 145-156), згідно з якими позивач як вантажоодержувач отримувала вино «Вилла Крым» від вантажовідправника ОСОБА_13, та копії звітів про дебетові і кредитові операції по банківському рахунку (а.с. 157-163), згідно з якими оплата продуктів харчування позивачем не здійснювалась. Водночас, як вірно було встановлено судом першої інстанції, вказані докази підтверджують лише факт поставки вина «Вилла Крым» та оплати його вартості, однак використання праці найманих працівників без оформлення трудових відносин та несплату єдиного внеску не спростовують.

Щодо того, що відповідач не здійснив фактичну перевірку позивача колегія суддів зазначає, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 05.03.2018 позивач ОСОБА_2 припинила діяльність 27.03.2017, тобто до проведення перевірки, яка відбулась 10.08.2017.

Доводи апелянта щодо припинення нею підприємницької діяльності є необґрунтованими, оскільки згідно абзацу 2 підпункту 65.10.8 пункту 65.10 статті 65 Податкового кодексу України державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов'язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Згідно статті 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 3); обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п'ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 4).

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлювався у розмірі 36,8%, а з 01.01.2016 - у розмірі 22 % до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Визначення суми єдиного внеску, який підлягав нарахуванню та сплаті, міститься у розрахунках, що зазначені в акті перевірки, та підтверджується наданою відповідачем інформаційною довідкою щодо донарахованого єдиного внеску під час проведення документальної перевірки позивача, і становить 154 852, 80 грн.

Згідно пункту 3 частини 11 статті 25 Закону № 2464 за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач допустив порушення п. 1 ч. 2 ст. 6 та п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464, а тому Головне управління Державної фіскальної служби у Черкаській області правомірно нарахувало єдиний внесок у сумі 154 852, 80 грн. та застосував штраф у сумі 77 246, 00 грн.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 01.04.2019.