Справа № 522/18915/18     
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) справу ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Управління соціального захисту в Приморському районі м. Одеси про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, викладене у листі від 30.08.2018 року № 13-14/4349 про відмову у видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; зобов`язати Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради взяти ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщену особу та надати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з послужного списку, у період з 20.09.2013 по 21.03.2014, він проходив службу у відділі територіальної оборони військового комісаріату Автономної Республіки Крим Південного оперативного командування сухопутних військ Збройних Сил України, що також підтверджується витягами з наказів начальника Генерального штабу - Головнокомандувача ЗСУ від 20.09.2013 № 632 та від 21.03.2014 № 167. Факт знаходження його, станом на 20.02.2014, тобто на дату виникнення обставин, зазначених у ст. 1 Закону № 1706-УІІ підтверджується, крім іншого, послужним списком з відомостями про проходження військової служби в АР Крим, а також вищезазначеними витягами з наказів. Відповідач, відмовляючи у взятті його на облік, як внутрішньо переміщену особу, діяв всупереч законодавству, а отже рішення, викладене у листі від 30.08.2018 № 13-14/4349 про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є таким, що порушує конституційне право на гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Представником Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує, що, як вбачається з паспорта громадянина України, у ОСОБА_1 відсутня реєстрація місця його проживання на території, де виникли обставини зазначені в ст. 1 Закону станом на 14.02.2014 року. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в ст. 1 Закону, на момент її виникнення, але позивач підпадає під дію п. 2 Порядку, де чітко вказано, що на отримання довідки мають право військовослужбовці, які проходили військову службу та мали зареєстроване місце проживання. Таким чином, слід керуватися п. 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, суд встановив, наступне.

21 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту в Приморському районі м. Одеси із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 104-106).

30 серпня 2018 року Управлінням соціального захисту в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради листом № 13-14/4349 надано відповідь, в якій зазначено, що оскільки на визначену дату 20.02.2014 року, у ОСОБА_1 відсутня реєстрація місця проживання, надати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, не має підстав (а.с. 68-69).

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Згідно ч. 7 ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини. У разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви. У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо). У передбаченому абзацом третім цієї частини випадку уповноважений орган, визначений частиною третьою цієї статті, зобов`язаний розглянути заяву про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи протягом 15 робочих днів та прийняти рішення про видачу заявнику довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, яке підписується керівником цього органу.

Відповідно до п. 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, на отримання довідки мають право військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу), які проходили військову службу та мали зареєстроване місце проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону, на дату їх виникнення..

Згідно п. 3 Порядку № 509 заява про взяття на облік повинна містити таку інформацію про заявника: прізвище, ім`я та по батькові; громадянство; дата та місце народження; стать; відомості про малолітніх, неповнолітніх внутрішньо переміщених осіб, які прибули разом з ним (у разі необхідності); відомості про законних представників, які супроводжують малолітню дитину, недієздатних осіб або осіб, дієздатність яких обмежена, та осіб, зазначених в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку; відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання; адреса, за якою з особою може здійснюватися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та контактний номер телефону; обставини, що спричинили внутрішнє переміщення; повідомлення особи про її непричетність до скоєння злочинів або співучасті у злочинах; відомості про житлові, соціальні, медичні, освітні та інші потреби; відомості про наявність інвалідності та потребу в технічних та інших засобах реабілітації; відомості про місце навчання/виховання дитини (найменування закладу); відомості про працевлаштування, освіту, спеціалізацію за професійною освітою, посаду, професію.

Відповідно до п. 4 вказаного Порядку під час подання заяви про взяття на облік заявник пред`являє документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини. У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення (військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби; трудова книжка із записами про трудову діяльність; документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно; свідоцтво про базову загальну середню освіту; атестат про повну загальну середню освіту; документ про професійно-технічну освіту; документ про вищу освіту (науковий ступінь); довідка з місця навчання; рішення районної, районної у мм. Києві чи Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування; медичні документи; фотографії; відеозаписи тощо).

Згідно п. 8 Порядку № 509 заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли: 1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону; 2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки; 3) заявник втратив документи, що посвідчують особу (до їх відновлення); 4) у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку; 5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту. Рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстав для відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви про взяття на облік, а у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 4 цього Порядку, - не пізніше ніж через 15 робочих днів після її подання.

Відповідно до ч. 10 ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо: 1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону; 2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки; 3) заявник втратив документи, що посвідчують його особу, до їх відновлення; 4) у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті; 5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці. Особа має право звернутися із заявою повторно, якщо у неї з`явилися підстави, визначені у статті 1 цього Закону, або усунуті підстави для відмови у видачі довідки, передбачені цією статтею, чи оскаржити рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду.

З наведених вище положень законодавства слідує, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», на момент їх виникнення, зокрема, залишення свого місця проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом в постанові від 22 листопада 2018 року по справі № 265/3453/17, в постанові від 12 вересня 2018 року по справі № 310/8280/16-а(2-а/310/25/17), в постанові від 06 березня 2018 року по справі № 234/8701/17.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови ОСОБА_1 надати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи слугувала відсутність зареєстрованого місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону, на дату їх виникнення (20.02.2014 року) (а.с. 68-69).

Проте, як вбачається із заяви ОСОБА_1 в графі «останнє зареєстроване місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи» зазначено « АДРЕСА_1 », а в графі «останнє фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи» вказано « АДРЕСА_2 ». При цьому, в графі «обставини, що спричинили внутрішнє переміщення» вказано «проведення АТО, тимчасова окупація Автономної Республіки Крим» (а.с. 104-106).

Разом з тим, як вбачається з відміток у паспорті громадянина України ОСОБА_1 відсутні відмітки про зареєстроване місце проживання у період з 08.10.2013 року по 24.06.2014 року (а.с. 70-71).

Позивачем на підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснено внутрішнє переміщення, а саме з території Автономної Республіки Крим, надано, зокрема, витяг з послужного списку ОСОБА_1 , з якого вбачається, що в період з 20.09.2013 року по 21.03.2014 року позивач проходив службу у Військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим у званні старшого лейтенанта, офіцера відділу оперативного та територіальної оборони військового комісаріату Автономної Республіки Крим Південного оперативного командування ВОС-0210003, що також підтверджується наказом Генерального штаба Збройних Сил України № 632 від 20.09.2013 року (а.с. 73-75).

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо того, що слід керуватися п. 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та на отримання довідки мають право військовослужбовці, які проходили військову службу та мали зареєстроване місце проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 Закону, на дату їх виникнення, оскільки пунктом 4 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, визначено, що у разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення (військовий квиток з відомостями щодо проходження військової служби тощо).

Таким чином, наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_1 підпадає під ознаки, наведенні у статті 1 вказаного Закону, яка визначає поняття внутрішньо переміщеної особи, тому, має право на відповідні гарантії з боку держави та на отримання відповідної довідки згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Також, оцінюючи обґрунтованість спірного рішення Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, викладеного в листі від 30.08.2018 року № 13-14/4349 про відмову у видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, суд виходить із того, що відповідне рішення має прийматися на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені під час розгляду його прийняття, а відмова має відповідати вимогам ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.

Разом з тим, листом від 30.08.2018 року № 13-14/4349 Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради відмовило у видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, проте вказана відмова не містить чіткої підстави, передбаченої ч. 10 ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», п. 8 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, за якої заявнику відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Україною Законом N8475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб і юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було і вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom», заява 22414/93, рішення від 15 листопада 1996 року Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

«Ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 14 жовтня 2010 року (справа «Щокін проти України») зазначив, що відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що рішення Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про відмову у видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, викладене в листі від 30.08.2018 року № 13-14/4349, прийнято необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та непропорційно, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких він спрямований, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, оскільки позовні вимоги про визнання протиправним рішення Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про відмову у видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, викладене в листі від 30.08.2018 року № 13-14/4349 підлягають задоволенню, то, з урахуванням ч. 3 ст. 245 КАС України, позовні вимоги про зобов`язання взяти ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщену особу та видати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас, враховуючи те, що Управління соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради є структурним підрозділом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та те, що Положення від 18.07.2018 року № 3457-VII визначено, що основними завданнями Департаменту є, зокрема, забезпечення реалізації державної політики з питань соціального захисту внутрішньо переміщених осіб, суд вважає за необхідне, зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради взяти ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщену особу та видати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255, 257-262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (, адреса місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д), Управління соціального захисту в Приморському районі м. Одеси (адреса місцезнаходження: 65012, м. Одеса, вул. Ясна, 6) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про відмову у видачі ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, викладене у листі від 30.08.2018 року № 13-14/4349.

Зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради взяти ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщену особу та видати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук

.