Справа № 360/559/19
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року справа №360/559/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Сіваченка І.В.

Ястребової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_2

відповідач1,2: Немченко А.І. (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Т.І. Чернявська) від 11 березня 2019 р. (повний текст рішення складений 11 березня 2019 року) у справі № 360/559/19 за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області особі, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання протиправними та скасування постанов від 30 січня 2019 року ВП №57785755 про результати перевірки виконавчого провадження та від 31 січня 2019 року ВП №57785755 про скасування процесуального документу, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області особі, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнати протиправною та скасування постанови начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 30 січня 2019 року ВП № 57785755 про результати перевірки виконавчого провадження від 26 листопада 2018 року; визнання протиправною та скасування постанову від 31 січня 2019 року ВП № 57785755 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 листопада 2018 року ВП № 57785755; зобов'язання відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області поновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 09 листопада 2018 року у справі № 812/729/15.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, суд першої інстанції помилково визначив розмір судового збору 1536,80 грн, протиправно порахувавши його як дві вимоги немайнового характеру. Позивач також вважає, що Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м.Донецьк є державною організацією, а тому при виконанні виконавчого листа по справі №812/729/15 мають бути застосовані приписи ст.4 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VI, згідно частини 1 якої виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження". Крім того, суд першої інстанції взагалі не дав правової оцінки чи підлягає застосуванню до спірних правовідносин положення ст.7 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901- VI.

Відповідач1, у судове засідання не прибув, хоча вони був належним чином повідомленій про дату, час і місце судового засідання.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача1,2, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року у справі № 812/729/15, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року та постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Ворошиловському районі м. Донецька, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди задоволені частково: визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м. Донецька щодо невиплати заборгованості по заробітній платі; стягнуто заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 3860,06 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 55145,94 грн з урахуванням належних відрахувань.

09 листопада 2018 року за постановою Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року у справі № 812/729/15, яка набрала законної сили 31 січня 2017 року, позивачеві видано виконавчий лист (арк. спр. 57, 148).

Позивач 26 листопада 2018 року звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з заявою від 20 листопада 2018 року про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа у справі № 812/729/15, про що свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції №7144/02.2-39 (арк. спр. 146-147).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 26 листопада 2018 року ВП № 57785755 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 09 листопада 2018 року у справі № 812/729/15, про стягнення з управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м.Донецька на користь ОСОБА_2 заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 3860,06 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 55145,94 грн з урахуванням належних відрахувань (арк. спр. 52, 78-80, 81-82, 153).

За наслідками перевірки зазначеного виконавчого провадження ВП № 57785755, начальником відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 30 січня 2019 року винесено постанову про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження АСВП № 57785755 від 26 листопада 2018 року; зобов'язано державного виконавця винести повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання (арк. спр. 155-157).

31 січня 2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області винесено постанову ВП № 57785755 про скасування процесуального документу, якою скасовано документ «Постанова про відкриття виконавчого провадження» від 26 листопада 2018 року, що видав ОСОБА_4 (арк. спр. 54, 78-80, 83-84, 158).

Повідомленням від 31 січня 2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, керуючись пунктом 9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області спірний виконавчий лист повернуто стягувачу без прийняття до виконання (арк. спр. 56, 78-80, 85-86, 160).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404), Законом України від 05 червня 2012 року №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901) та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845.

За визначенням статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною другою статті 6 Закону № 1404 визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 4901 цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 4901 держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу визначені статтею 3 Закону № 4901, згідно частини першою якої виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду. Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 3 Закону № 4901).

Тобто, виходячи з приписів наведених норм, органи Держказначейства визначені єдиним органом, що виконує рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ.

Відповідно до пунктів 1, 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з абзацом першим пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486, управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також обєднані управління (далі управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд).

Відповідно до пункту 12 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486, управління Фонду є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Управління Пенсійного фонду України у Ворошиловградському районі м. Донецька (ідентифікаційний код 20377072, місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Свердлова, буд. 154) є органом державної влади та юридичною особою, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28 лютого 2019 року за № (арк. спр. 72-74).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що оскільки боржником за спірним виконавчим документом є орган державної влади, то такий виконавчий документ виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби (державними виконавцями) в порядку, визначеному Законом № 1404.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону № 1404 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Абзацом другим частини третьої статті 74 Закону № 1404 передбачено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач у спірних правовідносинах діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Посилання позивача на ті обставини, що при виконанні спірного виконавчого листа повинні застосовуватися приписи статті 4 Закону № 4901, колегія суддів вважає помилковим, оскільки боржником за спірним виконавчим документом є орган державної влади, особливості виконання рішення про стягнення коштів з яких, встановлені статтею 3 цього Закону.

Статтею 7 Закону № 4901 визначено особливості виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна. Враховуючи, що постановою Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року у справі № 812/729/15 не приймалось рішення про зобов'язання управління Пенсійного фонду у Ворошиловському районі м. Донецька вчинити певні дії щодо майна, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно не було застосовано положення цієї статті до спірних правовідносин.

Щодо стягнення судом першої інстанції з позивача судового збору у розмірі 1536,80 грн. суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (станом на день подання позовної заяви), за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1 921,00 грн.

Частиною третьою статті 6 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 30 січня 2019 року ВП № 57785755 про результати перевірки виконавчого провадження від 26 листопада 2018 року та визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 31 січня 2019 року ВП № 57785755 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 листопада 2018 року ВП №57785755. Тобто, в одній позовній заяві об'єднано дві вимоги немайнового характеру, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно визначив розмір судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 536,80 грн.

Пільги щодо сплати судового збору визначені статтею 5 Закону, за приписами п.1 ч. 1 якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Враховуючи, що позивачем у цій справі оскаржується постанова про результати перевірки виконавчого провадження та постанова про відкриття виконавчого провадження, доводи позивача про те, що позивач звільнений від сплати судового збору, колегія суддів вважає помилковим.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 р. у справі № 360/559/19 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 р. у справі №360/559/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 03 квітня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.В. Сіваченко

Л.В. Ястребова