Справа № 805/1852/17-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

29 березня 2019 року

Київ

справа №805/1852/17-а

адміністративне провадження №К/9901/3285/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 3 липня 2017 року (колегія суддів у складі: головуючої судді Кочанової П.В., суддів - Толстолуцької М.М., Давиденко Т.В.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року (колегія суддів у складі: головуючої судді Гаврищук Т.Г., суддів Компанієць І.Д., Ястребової Л.В.) у справі за позовом Генерального штабу Збройних Сил України до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною і скасування постанови,

установив:
У травні 2017 року Генеральний штаб Збройних Сил України звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України, якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 17 березня 2017 року ВП 52049318. Вважав оскаржувану постанову такою, що прийнята передчасно, оскільки у позивача як боржника у виконавчому провадженні, існували обставини, що ускладнювали виконання рішення суду.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 3 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій позивач звернувся із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати прийняті ними рішення і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог касаційної скарги її заявник посилається на те, що приймаючи спірну постанову, державний виконавець діяв упереджено, не прийнявши до уваги наявні у позивача обставини, які ускладнювали виконання рішення суду, а саме: на посаду військового комісара Дружківського міського військового комісаріату, з якої звільнено ОСОБА_1 , призначено іншого військовослужбовця, тоді як Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачено звільнення з посади або переміщення по службі військовослужбовців за рішенням суду.

Від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить залишити оскаржувані судові рішення без змін як законні й обґрунтовані, а касаційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суди встановили, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 5 травня 2016 року у справі № 805/823/16-а, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року, визнано незаконними та скасовано накази Генерального штабу Збройних Сил України від 19 лютого 2016 року №65 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та від 15 березня 2016 року №112 про його звільнення з військової служби в запас за пунктом «ж» статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»; поновлено ОСОБА_1 на посаді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на його користь суми середнього заробітку звернуто до негайного виконання.

28 липня 2016 року Донецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 на посаді військового комісара Дружківського міського військового комісаріату Донецької області.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52049318 з примусового виконання означеного виконавчого листа.

Супровідним листом від 29 серпня 2016 року постанова про відкриття виконавчого провадження № 52049318 була направлена на адресу боржника - Генерального штабу Збройних Сил України.

17 березня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на Генеральний штаб Збройних Сил України штрафу на користь держави у розмірі 1360,00 грн за невиконання наведеного судового рішення без поважних причин відповідно до статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що приймаючи спірну постанову державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів КАС ВС погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України (у редакції, яка діяла станом на час вирішення справи) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин; далі КАС України) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною другої вказаної статті Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За змістом пункту 7 Розділу ХІІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно зі статтею 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, виходячи із викладеного, умовою до накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. При цьому, в залежності від особливостей виконавчого документа поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання судового рішення, і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Так, як на підставу, що ускладнювала виконання судового рішення у справі №805/823/16-а, позивач посилався на те, що згідно із наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 10 листопада 2015 року № 867 на посаду військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 , на якій підлягає поновленню ОСОБА_1 , було призначено іншого військовослужбовця. При цьому, позивач зауважував, що Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачено такої підстави до звільнення з посади або переміщення по службі військовослужбовців як «за рішенням суду».

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що зазначена обставина не може слугувати підставою до невиконання такого, що набрало законної сили і підлягає обов`язковому виконанню, судового рішення про поновлення особи на службі.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції.

Крім того, колегія суддів КАС ВС зауважує, що норми спеціальних законів, які регламентують порядок проходження військової служби, мають пріоритет у правозастосуванні, тоді як норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у тих випадках, коли нормами спеціальних законів спірні правовідносини не врегульовано.

Так, Кодекс законів про працю України, який регулює трудові відносини усіх працівників, передбачає таку підставу до розірвання власником або уповноваженим ним органом трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строкового трудового договору до закінчення строку його чинності, як поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу (пункт 6 частини першої статті 40 цього Кодексу).

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що у вересні 2016 року представником Генерального штабу ЗСУ подано до суду заяву про роз`яснення судового рішення у справі №805/823/16-а. Про подання такої заяви позивач поінформував державного виконавця та у зв`язку з цим просив зупинити виконавче провадження до надання судом відповідних роз`яснень.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 5 жовтня 2016 року у справі №805/823/16-а, яка набрала законної сили, у задоволенні заяви Генерального штабу ЗСУ відмовлено.

Аналізуючи такі доводи, колегія суддів наголошує на тому, що у справі, яка розглядається, позивач оскаржує постанову відповідача від 17 березня 2017 року про накладення штрафу за невиконання судового рішення. Дії відповідача щодо незупинення виконавчого провадження на підставі поданої позивачем заяви (які мали місце у вересні 2016 року, тобто, задовго до прийняття спірної постанови) позивач у межах даного судового провадження не оскаржує.

Інших обставин, які б ускладнювали чи унеможливлювали виконання рішення суду у справі №805/823/16-а про поновлення ОСОБА_1 на посаді військового комісара Дружківського міського військового комісаріату Донецької області, позивачем не наведено і не доведено.

Позивач мав реальну можливість виконати судове рішення, однак цього не зробив.

У зв`язку з викладеним, суди попередніх інстанцій правильно констатували факт невиконання позивачем судового рішення без поважних причин, що має наслідком накладення на нього як боржника у виконавчому провадженні штрафу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що приймаючи спірну постанову від 17 березня 2017 року про накладення на Генеральний штаб Збройних Сил України штрафу, державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин.

Отже, судами не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б привести до ухвалення незаконного рішення, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

постановив :
Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 3 липня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року залишити без змін, а касаційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя І.Л. Желтобрюх

Судді О.В. Білоус

Т.Г. Стрелець