Справа № 1540/4141/18
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 р.м. ОдесаСправа № 1540/4141/18
Час і місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

Категорія: 8.3 13:11 год., м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

19.11.2018 року;

Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

П'ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія О.О.

- Кравченка К.В.

За участю: секретаря - Сторчака О.О.

представника апелянта - ОСОБА_2 (довіреність від 19.02.2019 року)

позивача - ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4 (ордер від 28.03.2019 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 23.07.2018 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, за основним платежем у розмірі 37 536,8 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 9 384,2 грн.; від 23.07.2018 року №029434 про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору за основним платежем у розмірі 3 371,9 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 843,05 грн.; податкову вимогу від 29.01.2018 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску у сумі 86 672,44 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки контролюючого органу про завищення позивачем витрат під час провадження підприємницької діяльності та відповідно заниження податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску є необґрунтованими і безпідставними. Позивач провадить свою підприємницьку діяльність із повним дотриманням правил податкового законодавства та бухгалтерського обліку. Однак, під час перевірки відповідачем на надано належної оцінки специфіки господарської діяльності позивача, необґрунтовано не враховано первинні, бухгалтерські і розрахункові документи, що підтверджують факт реалізації товарів, витрати, що включають вартість матеріалів, утворюють основу для виготовлення (продажу) товарів (надання послуг), комплектуючих виробів, а саме для монтування системних блоків (комп'ютерів) та ремонту комп'ютерів, картриджів, їх відновлення. Зазначені обставини свідчать про те, що збільшення зобов'язань згідно оскаржуваних рішень є неправомірним, необґрунтованим, що є безумовною підставою для скасування рішень суб'єкта владних повноважень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі. Суд визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області №, №029434 від 23 липня 2018 року, вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 29 січня 2018 року.

В апеляційній скарзі Головне управління ДФС в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Головне управління ДФС в Одеській області посилається на те, що за даними перевірки первинних і бухгалтерських документів встановлено формування позивачем витрат за фактом їх понесення, не залежно від того чи були реалізовані придбані товари у господарській діяльності. Зазначені обставини свідчать про порушення платником правил ст. 177 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим збільшення зобов'язань згідно оскаржуваних рішень відбулось правомірно. Оскільки судом першої інстанції не надано належної оцінки вказаними обставинам, а також нормам податкового законодавства, судове рішення має бути скасоване, а позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 вказує на правильність висновків суду першої про обґрунтованість формування валових витрат, що понесені у зв'язку з веденням господарської діяльності, а відтак безпідставність визначення грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску, у зв'язку з чим просить відмовити контролюючому органу у задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 29.11.2017 року по 19.12.2017 року Головним управлінням ДФС в Одеській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, за результатом якої складено акт від 27.12.2017 року №2005/15-32-13-05/ (Т. І, а.с. 27-47).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_3, зокрема, п. 177.1 ст. 177, п. 178.2, п. 178.3 ст. 178, п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, в результаті чого донарахуванню підлягає податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 49 309 грн., а саме за 2015 рік - у сумі 24 188 грн., за 2016 рік - 25 121 грн.; ст. 163, ст. 168, ст. 171, ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено військовий збір, що підлягає сплаті до бюджету, у сумі 4 065 грн., а саме за 2015 рік - у сумі 2 244 грн., за 2016 рік - 1 821 грн.; ст. 6, п.п. 1.1 ст. 7 з урахуванням п. 11 ст. 8 Закону України «Про єдиний соціальний внесок» від 08.07.2010 року №2464-VІ, в результаті чого занижено зобов'язання по сплаті єдиного соціального внеску у сумі 86 672,44 грн., а саме за 2015 рік - на суму 55 962,25 грн., за 2016 рік - 30 710,19 грн.

Так, під час перевірки контролюючим органом встановлено, що у звітних податкових періодах 2015 року, 2016 року ФОП ОСОБА_3 включено до складу валових витрат вартість товарно-матеріальних цінностей по факту їх сплати, не залежно від того чи були вони реалізовані чи ні.

Зокрема, за даними перевірки первинних документів ФОП ОСОБА_3, а саме касових чеків, накладних на придбання товарно-матеріальних цінностей, актів закупівлі у фізичних осіб, банківських виписок, вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, які були реалізовані за 2015 рік, складає 14 210 015 грн., за 2016 рік - 1 440 696,17 грн.

Залишок придбаних товарно-матеріальних цінностей, не реалізованих у 2015 році та 2016 році, склав відповідно на суму 161 248,7 грн. та 139 559,59 грн.

За таких обставин, контролюючий орган дійшов висновку про те, що вказані витрати у загальній сумі 300 808,29 грн. не пов'язані з отриманням доходу платника, у зв'язку із чим їх включення у складі оподаткованого доходу суперечитиме п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

Відповідно, у зв'язку встановленням заниження позивачем зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності, що склав у сумі 49 309 грн., контролюючий орган дійшов висновку про наявність підстав і для донарахування на суми вказаного доходу військового збору у загальному розмірі 4 065 грн., а саме за 2015 рік - у сумі 2 244 грн., за 2016 рік - 1 821 грн., а також єдиного внеску, виходячи з 34,7% від суми заниженого доходу за 2015 рік (161 248,7 грн.), що складає 55 962,25 грн., та виходячи з 22% від суми заниженого доходу за 2016 рік (139 559,59 грн.), що складає 30 710,19 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, ФОП ОСОБА_3 подала свої заперечення на акт (Т. І, а.с. 55-71), проте вони були залишенні без задоволення (Т. І, а.с. 72-78), а на підставі виявлених порушень відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.01.2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті фізичними особами за результатами річного декларування, за основним платежем у розмірі 49 309 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 12 327,25 грн., від 29.01.2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору за основним платежем у розмірі 4 065 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 1 016,25 грн., а також вимогу від 29.01.2018 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 86 672,44 грн. (Т. І, а.с. 48, 50, 52).

Позивач скористався правом адміністративного оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень відповідача, подавши скаргу на ці рішення разом із підтверджуючими свої вимоги первинними документами до контролюючого органу вищого рівня (Т. І, а.с. 79-109, 115-118).

Розглянувши скаргу позивача, ДФС України прийнято рішення від 15.05.2018 року №6948, яким скаргу задоволено частково, скасовано податкові повідомлення-рішення від 29.01.2018 року № в частині збільшення грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 11 772,2 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 2 943,05 грн., від 29.01.2018 року № в частині збільшення грошового зобов'язання по військовому збору за основним платежем у розмірі 693,1 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 173,2 грн.

Під час адміністративного провадження, контролюючим органом вищого рівня враховано, що згідно прибуткових, видаткових та податкових накладних, за 2015 рік ФОП ОСОБА_3 підтвердила реалізацію «комп'ютерів Brain Professional» по внутрішній номенклатурі з найменуванням «Системні блоки Intel» на загальну суму 63 702,2 грн., за 2016 рік - реалізацію «Копир Canon ir1133» і «Ноутбук Asus» по внутрішній номенклатурі з найменуванням «Багатофункціональний пристрій Canon IR-1133» і «Портативний комп'ютер Asus» на загальну суму 12 309,8 грн.

За таких обставин, заниження грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб відбулось на суму 37 536,8 грн., у тому числі за 2015 рік - у сумі 14 631,9 грн., за 2016 рік - 22 904,9 грн., відповідно по військовому збору заниження відбулось на суму 3 371,9 грн.

Врахувавши висновки контролюючого органу, у зв'язку із зменшенням грошових зобов'язань, ГУ ДФС в Одеській області винесено податкові повідомлення-рішення від 23.07.2018 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, за основним платежем у розмірі 37 536,8 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 9 384,2 грн.; №029434 про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору за основним платежем у розмірі 3 371,9 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 843,05 грн.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями та вимогою, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність визначення грошових зобов'язань, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування рішень суб'єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що господарська діяльність позивача полягає у придбанні товару (комплектуючих), який в подальшому реалізовується контрагентам-покупця окремо як товар (комплектуючі), що обов'язково відповідає коду УКТЗЕД незалежно від формулювання назви в гр. 3 податкової накладної або як результат виготовленої готової продукції (товару) до складу якого входять товари (комплектуючі).

Факт придбання та продаж виготовленої продукції (товару) підтверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими судом виписками по рахунку позивача ПАТ «Укрсоцбанк» по операціям за спірний період з відомостями про рахунок контрагента, призначення платежу, суми та дат такої операції.

Таким чином, ФОП ОСОБА_3 документально підтверджено витрати, пов'язані з господарською діяльністю, до складу яких включено вартість матеріалів (товарів), що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг) та комплектуючих виробів, а саме: монтування системних блоків комп'ютерів та ремонт комп'ютерів із заміною комплектуючих, що становить сутність господарської діяльної позивача.

У зв'язку із чим суд першої інстанції вказав на неправильність висновку контролюючого органу про формування позивачем витрат, що не пов'язані з господарською діяльністю, що свідчить про необґрунтованість і безпідставність грошових зобов'язань згідно оскаржуваних рішень.

Колегія суддів висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову вважає правильними, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначені ст. 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 177.1, 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать: 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат; 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством; 177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Аналіз наведених правових норм показав, що витрати, пов'язані з проведенням господарської діяльності фізичної особи-підприємця мають бути підтверджені належно оформленими первинними документами.

Об'єктом оподаткування фізичної особи-підприємця є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними із проведенням господарської діяльності такої фізичної особи-підприємця.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

До витрат включаються в тому числі і вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції.

Під час вирішення спору по суті судом першої інстанції вірно враховано, що основними видами діяльності ФОП ОСОБА_3 є: інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (код 47.19); роздрібна торгівля комп'ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах (код 47.41); ремонт електронної апаратури побутового призначення для приймання, записування, відтворення звуку й зображення (код 95.21).

Так, з метою реалізації своєї підприємницької діяльності позивачем протягом 2015, 2016 років придбано у ТОВ «Комел» та ТОВ «Мікролайн Укр» блоки живлення, монітори, акумулятори, модулі пам'яті, процесори, кулери до процесору, жорсткі диски, ролики, фото барабани, конвертери, оптичні блоки, мишки, звукові плати, картриджі, відеоплати, системні плати, тонери, програмну продукцію Microsoft Windows тощо, про що свідчать відповідні видаткові накладні (Т. І, а.с. 165, 169, 173, 180, 184, 188, 192, 197, 201, 206, 210, 214, 218, 222, 226, 230, 237, 241, 242, 246, Т. ІІ, а.с. 3, 10, 14, 18, 22, 28, 32, 36, 44, 52, 53, 62, 66, 70, 74, 78, 82, 86, 90).

Необхідність у постачанні вказаного товару на адресу позивача у тому числі обумовлена наявністю замовлень від покупців - КП «міське управління ЖКГ», Відділу освіти Іллічівської міської ради, КП «Зелегосп», ТОВ «Транссервіс 2008», КП «Чорноморськтеплоенерго», КП «Іллічівськводоканал», ВК Іллічівської міської ради, Молодіжненської сільської ради, Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області, ТОВ «Метпроект», ДПІ у м. Іллічівськ, ТОВ «ТЕК «Рас Логістик» та ін. на придбання системних блоків, а також технічних комплектуючих - монітори, клавіатури, миші тощо, у зв'язку із чим вказаними контрагентами проводилась попередня оплата товару та позивачем оформлено податкові накладні (Т. І, а.с. 167, 171, 175, 178, 182, 186, 190, 194, 195, 199, 204, 208, 212, 216, 220, 224, 228, 232, 235, 239, 244, 248, Т. ІІ, а.с. 1, 5, 8, 12, 16, 20, 26, 30, 34, 39, 42, 46, 48, 51, 57, 60, 64, 68, 72, 76, 80, 84, 88, 92, 93-128).

Включення вказаних комплектуючих до готової продукції - змонтованих системних блоків оформлено позивачем відповідними специфікаціями із наведенням переліку товару, який увійшов до її складу (Т. І, а.с. 166, 170, 171, 177, 181, 185, 189, 193, 198, 202, 203, 207, 211, 215, 219, 223, 227, 231, 234, 238, 243, 247, 250, Т. ІІ, а.с. 4, 7, 11, 15, 19, 25, 29, 35, 38, 41, 45, 50, 54, 56, 63, 67, 71, 75, 79, 83, 87, 91).

Фактична подальша реалізація товару, його оплата підтверджується видатковими накладними (Т. І, а.с. 168, 172, 176, 179, 183, 187, 191, 196, 200, 205, 209, 213, 217, 221, 225, 229, 233, 236, 240, 245, 249, Т. ІІ, а.с. 2, 6, 9, 13, 17, 27, 31, 35, 40, 43, 47, 49, 55, 58, 61, 65, 69, 73, 77, 81, 85, 89, 129-250) та банківською випискою (у тому числі витрати на придбання позивачем товару) (Т. ІІІ, 1-6).

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що вказаними матеріалами документально підтверджуються витрати, понесені позивачем у зв'язку із провадженням своєї господарської діяльності.

За вказаними первинними і розрахунковими документами вбачається включення платником до складу витрат вартість товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг) та комплектуючих виробів, а саме монтування системних блоків комп'ютерів, ремонт комп'ютерів із заміною комплектуючих, що у своїй сукупності становить специфіку господарської діяльної позивача.

При цьому, контролюючим органом не ставиться під сумнів реальність цих операцій, будь-які зауваження до вказаних первинних і розрахункових документів у контролюючого органу відсутні.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що за вказаними первинними і розрахунковими документами підтверджується одержання позивачем доходу від подальшої реалізації готової продукції в періодах, в яких платником понесені відповідні витрати на придбання необхідного товару.

Зазначені обставини свідчать лише про неповне дослідження відповідачем первинних і розрахункових документів, не проведення їх належного аналізу, що безумовно свідчить про необґрунтованість висновків контролюючого органу, що понесені позивачем витрати не можуть бути внесені до складу оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця.

Водночас, у акті перевірки контролюючим органом наводиться лише вичерпний перелік товару, який придбавався платником у звітному податковому періоді, без посилання на конкретні первинні і розрахункові документи, що позбавляє суд можливості перевірити правомірність витрат, дотримання платником правил оподаткування податком на доходи фізичних осіб в окремих випадках та обґрунтованість висновків відповідача.

Враховуючи викладене, оскільки висновки відповідача про формування позивачем витрат, що не пов'язані з господарською діяльністю, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справ, колегія суддів у повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність збільшення грошового зобов'язання згідно податкового повідомлення-рішення від 23.07.2018 року № та наявність безумовних підстав для його скасування.

Також, судом першої інстанції вірно враховано, що згідно з п.п. 1.1-1.4 п. 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України платниками військового збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 цього Кодексу, зокрема, об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Аналіз наведених норм показав, що військовий збір та єдиний внесок нараховуються платником на суму доходу (прибутку), отриманого від його діяльності.

Водночас, оскільки висновки контролюючого органу щодо заниження позивачем доходу, що підпадає під об'єкт оподаткування, є необґрунтованими та не відповідають вимогам податкового законодавства, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що збільшення грошового зобов'язання зі сплати військового збору та єдиного внеску також відбулось безпідставно, у зв'язку із чим оскаржувані податкове повідомлення-рішення від 23.07.2018 року №029434 та податкова вимога від 29.01.2018 року №Ф- мають бути скасовані.

Разом з цим, не знайшли свого підтвердження доводи позивача про порушення відповідачем порядку проведення перевірки платника.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно із п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, документальну планову перевірку позивача проведено відповідно до плану-графіка перевірок, на підставі наказу про її проведення від 15.11.2017 року №5967, згідно повідомлення платника про її проведення від 15.11.2017 року №1015/13-05, надісланого 16.11.2017 року з рекомендованою кореспонденцією з повідомлення про вручення, та направлення від 16.11.2017 року №8725/13-05, яке вручене позивачу 29.11.2017 року.

Разом з цим, згідно акту перевірки під час її проведення контролюючим органом досліджено первинні і розрахункові документи платника, будь-яких зауважень щодо порушення порядку перевірки від позивача до контролюючого органу не надходили та матеріали справи відповідних даних не містять.

При цьому, колегія суддів вважає, що не надання контролюючим органом належної оцінки поданим платником до перевірки первинної, бухгалтерської документації, не свідчить про порушення контролюючим органом порядку проведення планової виїзної документальної перевірки, оскільки обґрунтованість висновків податкового органу та оцінка їх правомірності надана судом під час перегляду його рішень за наслідками перевірки по суті їх прийняття.

Водночас, оскільки висновки суду про наявність підстав для задоволення позову відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 01.04.2019 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

К.В. Кравченко