Справа № 357/541/19
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 357/541/19 Суддя (судді) першої інстанції: Бондаренко Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Харитонова Х.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Київській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

28.12.2018 року ОСОБА_2 подано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області адміністративний позов до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови №579 від 10.12.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 165-1 КУпАП, п. 8 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що оскаржувана постанова прийнято з порушенням порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2019 р.позов задоволено: скасовано постанову №579 від 10.12.2018 року відносно ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 165-1 КУпАП, п. 8 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2019 року, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач прийняв постанову в межах та у спосіб, визначені законом.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 23.11.2018 року відносно ФОП ОСОБА_2 посадовою особою СДРІ відділу адмініструванням податків і зборів з фізичних осіб Білоцерківського управління ГУ ДФС у Київській області Миронець І.О. складено протокол №579/10-36-50-06 про адміністративне правопорушення, згідно якого відповідачем встановлено, що при перевірці своєчасності сплати єдиного соціального внеску по ФОП ОСОБА_2 посадова особа директор ОСОБА_2 вчинила правопорушення, а саме: «Несвоєчасна сплата ЄСВ в сумі 300,00 грн. за серпень 2018 року (термін сплати 22.09.2018 року, фактично сплачено 18.10.2018 року), чим порушено п. 8 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464, за що відповідальність передбачена ч. 3 ст. 165-1 КУпАП.

Даним протоколом позивача повідомлено, що розгляд справи відбудеться 10 грудня 2018 року о 15.00 год (а.с.30).

Зазначений протокол позивач отримала 14.12.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.31).

10.12.2018 року уповноваженою особою ГУ ДФС у Київській області Козирєвим Павлом Генріховичем винесено постанову № 579 від 10.12.2018 року (а.с. 9, 32) про притягнення ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 165-1 КУпАП, у вигляді накладення штрафу в сумі 680,00 грн. (а.с. 32)

Оскаржувану постанову позивач отримала 21.12.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та відстеженням пересилання. (а.с.33, 7)

Позивач не погодившись із вказаною постановою, звернулася до суду з даним позовом.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування» № 2464 від 08 липня 2010 року (далі - Закон № 2464) підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами є платниками єдиного внеску.

Згідно з пункту 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до положень частини 8 статті 9 зазначеного Закону, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пункті 4, пункті 5 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.

Частинами 11 та 12 статті 9 Закону № 2464 встановлено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом; єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Статтею 234-2 КУпАП передбачено, що органи доходів і зборів розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані зокрема з порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (стаття 165-1).

Частиною 3 статті 165-1 КУпАП передбачено, що несплата або несвоєчасна сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у тому числі авансових платежів, у сумі, що не перевищує трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичну особу - підприємця або особу, яка забезпечує себе роботою самостійно, від сорока до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявні або відсутні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

З огляду на статтю 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в порушення положень 268 КУпАП не була належним чином повідомлена про розгляд справи про адміністративне правопорушення, яке було призначено на 10.12.2018р., оскільки таке повідомлення вона отримала лише 14.12.2018р.

Відповідач внаслідок відсутності позивача не міг розглядати справи, оскільки станом на 10.12.2018р. у відповідача не було доказів про своєчасне сповіщення позивача про час та місце розгляду справи.

Вказана обставина відповідачами не спростована.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржувану постанову відповідачем порушено норми діючого законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності право на об'єктивний та справедливий розгляд справи.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що приймаючи оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення, відповідачем не було дотримано встановлений законом порядок її винесення, а тому вона є протиправною.

Водночас, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта, що «несвоєчасна сплата» є триваючим адміністративним правопорушенням, з огляду на наступне.

Триваюче правопорушення - це проступок, пов'язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об'єктивно існує цей обов'язок, виконанням обов'язку відповідним суб'єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Подібна правова позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17.

Отже, правопорушення, яке на думку відповідача, вчинене позивачем, не носить характер триваючого, та мало місце саме з моменту несплати в строк ЄСВ, тобто 22.09.2018 року.

Оскільки згідно частини 1 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше як через два місяці з дня вчинення правопорушення, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про те, що відповідачем притягнуто позивача до адміністративної відповідальності з порушенням строків, визначених статті 38 КУпАП.

Відповідно до положень пункту 7 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2019 р. - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Київській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель