Справа № 1940/1524/18
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/3939/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Пліша М.А., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «Граніт-Гарант» на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року, головуючий суддя Подлісна І.М., ухвалене о 12:38 год. у м. Тернополі, повний текст якого складено 03.10.2018 року, у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Граніт-Гарант» до Управління Держпраці у Тернопільській області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року позивач - ПП «Граніт-Гарант» звернулося до суду з позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 27.06.2018 року №ТР687/410/АВ/ТД-ФС, прийняту заступником начальника Управління Держпраці у Тернопільській області ОСОБА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що встановлені перевіркою порушення законодавства не мали місця, а відповідачем не доведено фактів порушень суб»єктом господарювання вимог Кодексу законів про працю України.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ПП «Граніт-Гарант» оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідачем під час інспекційного відвідування не встановлено та не доведено, що позивач не дотримувався вимог законодавства про працю, у тому числі щодо оформлення з працівниками трудових відносин.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та протиправним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з метою розгляду звернення ОСОБА_2 від 25.04.2018 року та ОСОБА_3 від 10.05.2018 року, листа ГУ ДФС у Тернопільській області від 30.05.2018 року №4683/10/129-00-13-08-14/11317 до якого додано заяву ОСОБА_4 від 22.05.2018 року, на підставі наказу від 23.05.2018 року №322, направлення від 23.05.2018 року №4.1/061/171 посадовими особами Управління Держпраці у Тернопільської області, а саме головним державним інспектором з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно правових актів ОСОБА_5, за участю головного державного інспектора праці ОСОБА_6 у період з 04.06.2018 року по 08.06.2018 року було проведено захід державного контролю (інспекційне відвідування) у діяльності приватного підприємства «Граніт-Гарант». За результатами здійснення заходу державного контролю було складено акт інспекційного відвідування від 08 червня 2018 року № ТР 687/410/АВ у якому зафіксовані порушення законодавства про працю, зокрема у розділі 3 акту детально описано виявлені порушення:

Частиною першою статті 21 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за яким працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413 встановлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором.

За наданими письмовими поясненнями ОСОБА_3, він з 28.02.2018 року був прийнятий на роботу у ПП «Граніт-Гарант» охоронником. В його обов'язки входила охорона території фірми «Світанок», яка знаходиться у м. Львів. Як вказано у письмовому поясненні, ОСОБА_3 пройшов інструктаж і практичні навики під керівництвом начальника ППО ОСОБА_7 на посту №2, разом із іншим охоронником ОСОБА_8, якого мав підміняти. Графік роботи складався з 16 годин на посту та 8 годин відпочинку. Зарплату платили нерегулярно без обліку у відомостях чи інших документах.

Виконання трудових обов'язків охоронця ОСОБА_3 підтвердив наданими копіями виписки по рахунку, фотокопіями робочого місця та документів (копії додаються).

Згідно письмового пояснення ОСОБА_4 від 04.06.2018 року, він з метою працевлаштування в охоронну фірму «Граніт-Гарант» звернувся за адресою вул. Стуса, 1 (3 поверх, 23 кабінет), де з ним усно обговорили умови і оплату праці та сказали надалі чекати дзвінка. Як вказано у поясненні, пізніше власник підприємства ОСОБА_9 відвіз ОСОБА_4 на охорону об'єктів (полів) у Старокостянтинівський район Хмельницької області, де останній відпрацював охоронцем 4 доби.

Після неодноразових прохань ОСОБА_4 розрахуватися з ним за відпрацьовані охоронцем 4 доби, директор ОСОБА_9 виплатив йому на картковий рахунок 1250 грн., хоча, за попередньою усною домовленістю, оплата праці за одну добу мала складати 500 грн. Зі слів ОСОБА_4, йому не доплатили 750 грн.

За наданим письмовим поясненням ОСОБА_10 від 07.06.2018 року, вона звернулася за оголошенням про роботу в охоронній фірмі Граніт-Гарант. Під час телефонної розмови з нею домовились про виконання роботи охоронника шкіряного заводу «Світанок» (м. Львів, вул. Промислова, 53) з наступними умовами: чергування на КПП №1 в ранкову зміну з 6.00 год. до 22.00 год. і чергування на КПП №5 з 5.00 год. до 21.00 год.; зарплата 250 грн. в день, оплата харчування та витрат на квитки.

16 березня 2018 року ОСОБА_10 зустріли на заводі «Світанок» ОСОБА_11 та ОСОБА_7, який проводив інструктаж. В обов'язки ОСОБА_10, згідно пояснення, входили: охорона об'єкта, ведення журналів, перевірка ручної поклажі, перевірка машин та інше.

Окрім цього, у письмовому пояснені ОСОБА_10 зазначає осіб із якими вона приймала та здавала зміни, де в рапортах та журналах прийому і здачі змін містяться її підписи та підписи колег по роботі.

Заробітну плату за відпрацьовані 47 днів не отримала, було проведено лише відшкодування витрат за виконання обов'язків охоронника, на проїзд та харчування.

Про виконання ОСОБА_10 обов'язків охоронника вказують надані фотокопії робочого місця та документів.

Зазначене свідчить про використання найманої праці ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 приватним підприємством «Граніт-Гарант» без укладання з ними трудових договорів та повідомлень Державної фіскальної служби про прийняття працівників на роботу.

Директором ПП «Граніт-Гарант» ОСОБА_9 08 червня 2018 року надано заперечення до акту інспекційного відвідування, на які головним державним інспектором з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів ОСОБА_5, надана письмова відповідь від 13 червня 2018 року № 1865/01-05-4.3/18.

Розгляд справи про накладення фінансових санкцій на ПП «Граніт-Гарант» було призначено на 21 червня 2018 року, однак, у зв'язку із неможливістю забезпечити явку представника для участі у розгляді справи через перебування керівника позивача у службовому відрядженні за межами Тернопільської області та зайнятістю представника підприємства адвоката у розгляді судової справи у місті Києві, позивач 20.06.2018 подав відповідачу клопотання, у якому просив відкласти розгляд справи на іншу дату. Розгляд справи було відкладено до 27 червня 2018 року.

Уповноваженою посадовою особою було розглянуто справу про накладення штрафу за порушення законодавства про працю ПП «Граніт-Гарант», на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, та накладено на підприємство штраф у розмірі 335 070 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що твердження представника позивача про те, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 не працювали в приватному підприємстві «Граніт-Гарант» не відповідає дійсності, відтак відповідачем правомірно винесено оскаржену постанову.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП).

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

У відповідності до статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов»язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов»язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров»я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов»язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров»я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи видно, що порушення, які зафіксовані в акті інспекційного відвідування фактично ґрунтуються на поясненнях ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_10

Будь-яких інших порушень перевіркою не було встановлено.

Так, судом першої інстанції було допитано в якості свідків гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_12

ОСОБА_3 повідомив, що він з 28.02.2018 року був прийнятий на роботу у ПП «Граніт-Гарант» охоронником. В його обов'язки входила охорона території фірми «Світанок», яка знаходиться у м. Львів. О 8 год. ранку 28.02.2018 пройшов інструктаж і практичні навики під керівництвом начальника ОСОБА_7 на посту №2, разом із іншим охоронником ОСОБА_8, якого мав підміняти. Графік роботи складався з 20 робочих днів та 10 днів вихідні по 16 годин на посту та 8 годин відпочинку. Зарплату платили нерегулярно без обліку у відомостях чи інших документах. З березня 2018 року працював на охорону об»єкта «BMW Христина» із графіком 3 дні через 3 по 12 годин вночі без перерви. Інструктаж проводив начальник охорони ОСОБА_7

ОСОБА_10 повідомила, що з 16 березня 2018 року працювала в охоронній фірмі «Граніт-Гарант» та здійснювала охорону об»єкту за адресою м. Львів, вул. Промислова 53, шкіряний завод «Світанок». Перед роботою з нею проведено інструктаж ОСОБА_13 Робочий графік був наступним: на КПП №1 в ранкову зміну з 6:00 год. до 22:00 год. і на КПП №5 з 5:00 год. до 21:00 год. Обумовлено заробітну плату в розмірі 250 грн. в день, оплата харчування та витрат на квитки. Зазначила, що за весь період роботи (47 днів) заробітної плати, а саме 12 000 грн. не отримала, отримано лише 2 тис. грн. на карту та готівкою 2 тис. грн. як компенсацію на харчування та проїзд.

Однак, як пояснив представник позивача, ПП «Граніт-Гарант» не має відносин зі шкіряним заводом «Світанок» та «BMW Христина», а вказані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 в ПП «Граніт-Гарант» не працювали, відповідно ніяких домовленостей з цими особами щодо графіку роботи, розміру заробітної плати та обовязків не було.

Крім цього, в матеріалах справи міститься службове посвідчення ОСОБА_3 №106, яке видане ПП «Охорона-Захід-Центр», та вказує про те, що останній працював на посаді охоронника в цьому підприємстві.

Долученими до матеріалів справи фотосвітлинами з робочих місць (а.с. 66-81) неможливо встановити де саме зроблені ці фото світлини, на робочому місці якого підприємства, а відтак підтверджувати факт перебування ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 з позивачем у трудових відносинах.

Також, колегія суддів не бере до уваги, як доказ у справі, квитанцію ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 60) яка підтверджує факт переказу коштів ОСОБА_14 на рахунок ОСОБА_3, оскільки відповідно до ОСОБА_8 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_9 являється засновником ПП «Охорона-Захід-Центр».

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами законність та обґрунтованість прийнятого оскарженої постанови про накладення штрафу, а така прийнята лише на поясненнях фізичних осіб, без встановлення будь-яких порушень під час інспекційного відвідування, відтак така є необґрунтованою та протиправною, через що підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким адміністративний позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Граніт-Гарант» задовольнити, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі №1940/1524/18 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Управління Держпраці у Тернопільській області ОСОБА_1 від 27.06.2018 року №ТР687/410/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 243 КАС України - з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_15
судді ОСОБА_16
ОСОБА_17

Повний текст постанови складено 29.03.2019 року.