Справа № 820/6436/17
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 р. № 820/6436/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді - Шляхової О.М.,

при секретареві судового засідання - Молчанової О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) звернувся із позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, б 46), в якому, з урахуванням заяви від 13.03.2018 року (вх. № 01/26/12118/18) про уточнення позовних вимог, просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій № від 11.09.2017 Головного управління ДФС у Харківській області на суму 17000,0 грн.

Підставою звернення до суду із означеним позовом стало те, що згідно з податковим повідомлення-рішенням ГУ ДФС у Харківській області за № від 11.09.2017 року до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень на підставі акту перевірки від 28.08.2017 за №10796/20-40-40-01-10/НОМЕР_1, а також оформлення вимоги №61417-17 від 09.11.2017 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі висновків, викладених в акті фактичної перевірки, прийняте Рішення про застосування фінансових санкцій від 11.09.2017 за №, яким застосовано до позивача фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії.

Зазначає, зокрема, що акт перевірки вручено особі, яка здійснювала розрахункові операції ОСОБА_2 21.08.2017, отже рішення Головного управління ДФС у Харківській області про застосування фінансових санкцій № від 11.09.2017 прийняте з порушенням десятиденного строку для його прийняття, згідно ст. 58 ПК України. Окрім того вважає, що рішення Головного управління ДФС у Харківській області про застосування фінансових санкцій № від 11.09.2017 не відповідає п.п. 116.1 ст. 166 ПК України, а саме: у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.

У позовній заяві позивач зазначає, що 16.12.2016 заздалегідь здійснив оплату та подав заяву від 16.12.2017 до ЦОП Краснокутське відділення Слобожанської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області на видачу йому бланків ліцензій на Роздрібну торгівлю алкогольними напоями та ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами у період з 22.12.2016-22.12.2017 у приміщенні кафе за адресою: АДРЕСА_2. Із заявою до контролюючого органу про видачу відповідної ліцензії звернувся своєчасно, а саме: 16.12.2016 року.

У наданих додаткових обґрунтуваннях поданого позову позивач також зазначив, що відповідно до принципу мовчазної згоди, визначеному у статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.2010 №77 «Деякі питання застосування принципу мовчазної згоди», листі Державної регуляторної служби України від 07.07.2015 суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документи дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено. Враховуючи висновки Державної регуляторної служби України викладені в листі від 07.07.2015 відповідно до яких право суб'єкта господарювання на застосування принципу мовчазної згоди не може бути змінене або припинено у зв'язку із направленням дозвільним органом рішення про відмову у видачі документу дозвільного характеру із порушенням строків. У разі порушення строків видачі дозвільного документу права суб'єкта господарювання захищаються шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти відповідне рішення про надання відповідного дозволу.

Посилаючись також на те, що позивачем здійснено оплату за видачу ліцензій на новий термін під час дії строків попередньої ліцензії (з 22.12.2015-22.12.2016) вважає, що рішення про застосування фінансових санкцій № від 11.09.2017 прийняте з порушенням норм діючого законодавства України, є необґрунтованим, а відтак, є незаконним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду 21.12.2017 р. відкрито провадження по справі

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов, запереченнях на відповідь на відзив, а також у наданих письмових поясненнях по справі проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що рішення про застосування фінансових санкцій № від 11.09.2017 прийняте Головним управлінням ДФС у Харківській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а тому, підстави для його скасування відсутні.

Також представник відповідача в обґрунтування своєї позиції зазначає, що підставою для застосування до суб'єкта господарювання такого заходу відповідальності, є акт перевірки ФОП ОСОБА_1 від 28.09.2017 №10796/20-40-40-01-10/НОМЕР_1, яким встановлено порушення вимог ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями за відсутності ліцензії. На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області було винесено рішення № від 11.09.2017.

Зазначає, що оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій прийняте відповідно до вимог ст. 86 ПКУ та рекомендованим листом з повідомленням про вручення 13.09.2017 направлено ФОП ОСОБА_1 В подальшому, у зв'язку із існуванням податкового боргу податковим органом до позивача сформовано вимогу №61417-17 від 09.11.2017 р. Повідомила суд про те, що ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, яка була б дійсна у період з у період з 23.12.2016 р. по 31.12.2016 року, Головним управлінням ДФС у Харківській області фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 не видавалася, тому застосування відповідних фінансових санкцій є правомірним, а отже, позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Ухвалою суду від 14.02.2018 року витребувано у Краснокутського відділення Слобожанської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області докази реєстрації у журналі заяви від 16.12.2017 ФОП ОСОБА_1 про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами у період з 22.12.2016-22.12.2017 у приміщенні кафе за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою суду від 03.07.2018 року задоволено клопотання представника позивача про зупинення провадження по справі, провадження по справі №820/6436/17 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішень зупинено, до розгляду та набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі №820/4494/18 за позовом ОСОБА_1 до Краснокутського відділення Слобожанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, Головного управління ДФС у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, що розглядається в порядку адміністративного судочинства Харківським окружним адміністративним судом. Ухвалою суду від 21.01.2019 року поновлено провадження у справі № 820/6436/17 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішень.

Через канцелярію суду позивачем13.03.2019 року подане клопотання про залучення співвідповідача до участі у справі Краснокутського відділення Слобожанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області.

Оскільки зазначене клопотання подане без додержання вимог ст.ст. 47 160,161, 262 Кодексу адміністративного судочинства України та після початку розгляду справи по суті, воно не підлягає прийняттю до розгляду, а тому суд приходить до висновку про відмову в його задоволенні.

У судове засідання, призначене на 02 квітня 2019 року, позивач або представник позивача - не прибули, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Представник відповідача у судове засідання прибув, через канцелярію суду 02.04.2019 року подав клопотання, в якому просив суд розглядати справу у порядку письмового провадження.

Статтею 205 КАС України визначено правове регулювання наслідків неявки в судове засідання учасників справи, які спрямовані на забезпечення прав щодо участі у судовому розгляді осіб, які беруть участь у справі, у разі їх неприбуття з об'єктивних причин.

Відповідно до положень ч.3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

Суд зазначає, що враховуючи, що розгляд справи у попередньо призначеному судовому засіданні було відкладено, зокрема, за клопотанням позивача, що вказує на повторність неявки в судове засідання вказаного учасника справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності позивача або представника позивача.

З'ясувавши доводи представників сторін та фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзиву на позов, дослідивши подані сторонами документи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, співробітниками ГУ ДФС у Харківській області, на підставі наказу від 15.08.2017 № 4013 (а.с. 13) та направлень від 15.08.2017 року №629, №630 (а.с. 59-60) здійснена фактична перевірка кафе, що належить ФОП ОСОБА_1, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. Результати перевірки оформлені актом від 28.08.2017 №10796/20-40-40-01-10/НОМЕР_1 (а.с. 13-16; 61-63).

Судом встановлено, що перевірка, здійснювалась у присутності продавця ОСОБА_2, якій було вручено копію наказу на перевірку та яка розписалася у направленнях із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, дати і часу ознайомлення.

Під час перевірки кафе за адресою: АДРЕСА_2 встановлено факт реалізації алкогольних напоїв за період з 23.12.2016р. по 31.12.2016р. без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, чим порушені вимоги ч.14 ст.15 Закону України від № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481).

Відповідач зазначає, що фактичну перевірку ФО-П ОСОБА_1 було закінчено 23.08.2017 р., акт перевірки зареєстровано за № 10796/20-40-40-01-10/НОМЕР_1, та підписано особою, яка здійснювала розрахункові операції - ОСОБА_2 та вручено їй особисто.

На підставі акту перевірки, за результатами якої встановлені порушення позивачем вимог законодавства, контролюючим органом прийнято рішення про застосування фінансових санкцій № від 11.09.2017 (а.с. 11), яке є предметом оскарження по даній справі.

Судом з'ясовано, що в подальшому рішення № від 11.09.2017 р. направлено ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення 13.09.2017 р. Згідно корінця про вручення рекомендованого листа зазначене рішення про застосування фінансових санкцій отримане платником податків - ФО-П ОСОБА_1 - 16.09.2017 року (а.с 68).

Як вбачається з матеріалів справи, зазначене Рішення було оскаржено позивачем до Головного Управління ДФС у Харківській області в порядку адміністративного оскарження, передбаченого ст. 56 Податкового кодексу України (копія скарги а.с. 19-21).

За результатами розгляду скарги ДФС України прийняте рішення від 07.12.2017 року № 16350/Ш/99-99-11-03-01-25, якою залишено без змін рішення ГУ ДФС у Харківській області від 11.09.2017 №, а скаргу позивача - без задоволення.

Не погоджуючись із позицією та рішеннями відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом України від 19.12.1995 № 481/95 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон №481/95-ВР).

Частиною четвертою статті 17 Закону України № 481/95 визначено компетенцію органів, уповноважених застосовувати штрафні санкції за порушення норм цього Закону. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою статті 17 Закону, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до положень п. 61.1 ст. 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Статтею 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється, в тому числі, шляхом інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Як встановлено підчас судового розгляду справи, позивачем - ФОП ОСОБА_1, отримана, зокрема, ліцензія НОМЕР_4 на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, строком дій з 22.12.2015 р. по 22.12.2016 року.

У наступній ліцензії НОМЕР_5 на право здійснення ФОП ОСОБА_1 роздрібної торгівлі алкогольними напоями зазначений строк дії з 01.01.2017 по 01.01.2018.

Згідно з даними контрольних стрічок реєстратора розрахункових операцій Міпі 500.02 МЕ, заводський номер ПБ 57513540, фіскальний номер НОМЕР_3, встановлені факти реалізації у періоді з 23.12.2016 по 31.12.2016 алкогольних напоїв на загальну суму 117 грн.

Позивач зазначав, що ФОП ОСОБА_1 були отримані ліцензії за заявами датованими від 18.12.2016 на Роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами дійсні з 22.12.2010-22.12.2011, з 22.12.2011 до 22.12.2012, з 22.12.2012 до 22.12.2013, з 2.12.2013- до 22.12.2014, з 22.12.2014- до 22.12.2015, з 22.12.2015- до 22.12.2016.

Суд зазначає, що статтею 1 Закону №481/95-ВР передбачено, що документом державного зразка, який засвідчує право суб'єкта підприємницької діяльності на провадження реалізації тютюнових та алкогольних виробів протягом визначеного строку є ліцензія (спеціальний дозвіл).

Ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Відповідно до положень ст. 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб'єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов'язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб'єкта господарювання.

Приписами частини 1, 2 статті 17 Закону № 481 визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

З матеріалів справи встановлено факт реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та торгівля тютюновими виробами без наявності ліцензії, за що відповідно до ст.15 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995р. «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями) реалізація алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями; п.226.9 ст.226 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями).

Відповідальність передбачена абз.5 ст.17 Закону України №481/95-ВР від 19.12.1995 « Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями) - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000,00 гривень.

Отже, матеріалами справи підтверджено та під час судового розгляду встановлено, що позивач не мав Ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, які були б дійсні у період з 23.12.2016 по 31.12.2016 (включно), оскільки Головним управлінням ДФС у Харківській області фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 Ліцензії саме на ці дні - не видавалися.

Згідно даних інформаційної бази ДФС України, на сервери якої надходить електронні копії розрахункових документів реєстратора розрахункових операцій, у період відсутності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, а саме: з 23.12.2016 по 31.12.2016 у кафе за адресою: АДРЕСА_2, яке належить ФО-П ОСОБА_1, було здійснено реалізацію алкогольних напоїв на суму 117,00 грн.

Як встановлено під час судового розгляду , ФО-П ОСОБА_1 отримував ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями яка була дійсна з 22.12.2015 по 22.12.2016 НОМЕР_4, а наступна ліцензія позивача - з терміном дії з 01.01.2017 до 01.01.2018 НОМЕР_5.

Отже, судом також встановлено, що ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, яка була б дійсні у період з 23.12.2016 по 31.12.2016 Головним управлінням ДФС у Харківській області фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 не видавалися, а тому здійснювати продаж алкогольних напоїв та тютюнових виробів у зазначений період ФО-П ОСОБА_1 права не мав.

Щодо тверджень позивача про те, що ним завчасно була здійснення оплата на отримання ліцензії, а саме: 16.12.2016 року, суд зауважує, що із необхідною заявою та доданими до неї документами позивач звернувся лише 23 грудня 2016 року.

Відповідно до ч.28 ст. 15 Закону № 481 ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів з дня одержання документів. В рішенні про відмову у видачі ліцензії повинно бути вказано підставу для відмови.

Навіть, якщо приймати до уваги доводи позивача про те, що ОСОБА_1 16.12.2016 року здійснив оплату за нову ліцензію та звернувся саме цією датою до відповідача стосовно отримання нової ліцензії, то контролюючий орган згідно вимог законодавства, дотримуючись десятиденного терміну на її видачу, мав право видати ліцензію протягом 10-ти днів, тобто з 26.12.2016 року. Проте матеріалами справи підтверджено, що вже 23.12.2016 року, коли закінчився термін дії попередньої ліцензії, а саме: 22.12.2016 року, а нової ще не було видано, на об'єкті торгівлі, що належить позивачу, здійснювався роздрібний продаж алкогольними напоями, в порушення приписів діючого законодавства.

Судом встановлено, що заява від ФОП ОСОБА_1 на одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями була отримана Головним управлінням ДФС у Харківській області 23.12.2016 (вх. №8430/ФОП).

Таким чином, ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями від 28.12.2016 №239, терміном дії з 01.01.2017 до .01.2018, надано у відповідності до вимог ст. 15 Закону №481 - не пізніше 10 календарних днів з дня одержання документів.

Щодо тверджень позивача, що податкове повідомлення-рішення було прийняте із порушенням встановленого податковим законодавством десятиденного терміну від дня складання акту перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 58.2 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Однак, Законом України від 02.12.2010 № 2756-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України", який набув чинності з 01.01.2011, статтю 250 Господарського кодексу України доповнено частиною другою, якою передбачено, що дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Це зумовлено тим, що Податковий кодекс України містить спеціальні норми, які встановлюють строки для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків.

Так, згідно з пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Аналізуючи наведені норми Господарського кодексу України, суд доходить висновку, що вживаний у частині 2 статті 250 цього Кодексу термін «штрафні санкції» є узагальнюючим, та охоплює санкції у вигляді як штрафу, так і пені.

Враховуючи, що відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган (органи доходів і зборів - державної фіскальної служби) є відповідальною особою за нарахування штрафів (застосування фінансових санкцій) за порушення у сфері роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, за приписами Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», контролюючий орган наділяється правом стягнення штрафів (застосування фінансових санкцій), отже до спірних правовідносини сторін мають застосуватися положення частини 2 статті 250 Господарського кодексу України.

Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003р. №790 (далі - Порядок №790) визначений механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону №481.

Згідно з п.5 Порядку №790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:

- акт перевірки додержання суб'єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;

- результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб'єкта господарювання, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Отже, суд зазначає, що підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є висновки перевірки податкового органу щодо недотримання позивачем вимог Закону №481, викладені в акті від 28.08.2017 №10796/20-40-40-01-10/НОМЕР_1.

Пунктом 2 розділу II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень - рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28.12.2015 №1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за №124/28254, із змінами та доповненнями, передбачено, зокрема, що у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за формою згідно з додатком 10 про застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (форма "С").

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.11.2014 по справі К/800/27554/14 зазначено, зокрема, що з 1 січня 2011 року (від часу набрання чинності Податковим кодексом України) у контролюючих органів в розумінні Податкового кодексу України відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень - рішень, якими можуть бути визначені грошові зобов'язання.

Однак, окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Тому й передбачені відповідними рішеннями суми грошових зобов'язань підлягають узгодженню в порядку, встановленому Податковим кодексом України для узгодження грошових зобов'язань, визначених контролюючим органом. У свою чергу визначені такими рішеннями суми грошових зобов'язань підлягають сплаті як грошові зобов'язання в розумінні Податкового кодексу України, а своєчасно несплачені суми повинні стягуватися в порядку, передбаченому для стягнення податкового боргу (тобто з обов'язковим направленням платникові податків податкових вимог тощо).

Стосовно тверджень позивача відносно недотримання податковим органом принципу мовчазної згоди, що встановлений Постановою Кабінету міністрів України від 27.01.2010 №77, суд зазначає наступне:

Відповідно до п. 1 Постанови № 77 визначено, що в разі ненадання у визначений законом строк суб'єкту господарювання документа дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без одержання документа дозвільного характеру через 10 робочих днів з дня закінчення строку, встановленого для видачі документа дозвільного характеру або прийняття рішення про відмову в його видачі, на підставі копії опису прийнятих документів з відміткою про дату їх прийняття.

Позивач стверджує, що заява на видачу ліцензії ним була подана до Краснокутського відділення Слобожанської ОДПІ 16.12.2016, отже, в такому випадку ліцензія на роздрібну торгівлю алкогольними напоями повинна була видана йому не пізніше 26.12.2016. На підставі чого слід рахувати, що датою, з якої позивач міг здійснювати реалізацію алкогольних напоїв, посилаючись на принцип мовчазної згоди - з 06.01.2017 року.

За таких обставин, доводи сторони позивача з цього приводу також не можуть бути прийняті судом до уваги як на належну правову підставу для задоволення позовних вимог

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивачем, в силу приписів наведеної норми законодавства, до матеріалів справи належних доказів, що спростовували б встановлені у ході проведеної перевірки, порушення вимог законодавства - не надані, судом таких фактів також не виявлено.

Таким чином, жодного доказу, який би свідчив про протиправність та незаконність прийнятого Рішення про застосування фінансових санкцій від 11.09.2017р. № , яке винесене відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, позивачем до суду не надано та під час розгляду справи не долучено та не зазначено.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають , зважаючи на відсутність з боку відповідача порушень права позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, як передбачено п.15 Перехідних положень КАС України; після початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи - безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення підписано суддею 03 квітня 2019 року.

Суддя Шляхова О.М.