Справа № 140/2451/18
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/1729/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року, ухвалене суддею Мачульським В.В., м. Луцьк, у справі за позовом ОСОБА_1 до Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

26.11.2018 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, в якому просить: визнати неправомірними дії відповідача щодо переведення з 17.01.2018 на пенсію по віку з пенсії по втраті годувальника і проведенні перерахунку розміру пенсії; зобов'язати відповідача перевести її на пенсію у зв'язку із втратою годувальника з 17.01.2018 пожиттєво, виходячи з 50% пенсії по інвалідності, яку за життя одержував ОСОБА_2, виходячи із розміру заробітної плати, вказаній у довідці, що подавались для призначення ОСОБА_2 в розмірі 10 740,00 грн.; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника з врахуванням виплачених сум з 17.01.2018; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. та судові витрати по справі за складання позову.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року позов задоволено частково. Визнано дії Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з 17.01.2018 з пенсії по віку на пенсію у зв'язку із втратою годувальника та проведення перерахунку розміру пенсії, протиправними. Зобов'язано Нововолинсько-Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв'язку із втратою годувальника з 17.01.2018, виходячи з 50% розміру заробітної плати, зазначеної у довідці, що подавалась для призначення пенсії ОСОБА_2 в розмірі 10 740,00 грн. Зобов'язано Нововолинсько-Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у зв'язку з втратою годувальника з врахуванням виплачених сум, з 17.01.2018. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач має право на переведення її пенсії на державну пенсію у зв'язку із втратою годувальника відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 50% пенсії на день смерті її чоловіка ОСОБА_2, починаючи з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців, тобто з 07.07.2016.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн., то суд першої інстанції зазначає, що обов'язковими умовами відшкодування шкоди згідно вказаних статей є неправомірність дій відповідного органу та наявність причино-наслідкового зв'язку між такими діями та завданою шкодою. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. Таким чином, суд приходить мога позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди та не надано жодних змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння їй моральної шкоди.

Крім того, оскільки позивачем документально не доведено факт понесення витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 2625,00 грн., тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні даної вимоги.

Не погодившись частково з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди та судових витрат, вважаючи його постановленим в цій частині з порушенням норм матеріально і процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскільки факт заподіяння моральної шкоди підтверджується наявністю судового рішення постанови Львівського апеляційної адміністративного суду від 16.01.2018 року, відповідно до якого дії відповідача вже визнавались неправомірними щодо відмови в переведенні її на вид пенсії по втраті годувальника та підтверджено її право на даний вид пенсії. Незважаючи на це, відповідач перевів її на пенсію за віком та в односторонньому порядку зменшив розмір пенсії фактично на 3000 грн. Отже, визначений нею розмір моральної шкоди 5000 грн. вважає, що відповідає глибині душевних страждань та принципу розумності та справедливості.

Щодо оскарження рішення в частині відмови в задоволенні витрат за надання професійної правничої допомоги зазначає, що до матеріалів справи нею наданий договір про надання професійної правничої допомоги від 08.05.2018 року та додаткова угода до договору від 09 жовтня 2018 року, відповідно до яких між сторонами узгоджений обсяг надання правничої допомоги та їх вартість, а також узгоджений розрахунок вартості наданих адвокатом послуг. Оплата проведена в повному обсязі та підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 18/18 від 10.10.2018 року. Таким чином, надання професійної правничої допомоги адвокатом підтверджено відповідно до вимог ст. 134 КАС України.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути заяву в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року в частині задоволення позовних вимог щодо визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв'язку із втратою годувальника з 17.01.2018, виходячи з 50% розміру заробітної плати, зазначеної у довідці, що подавалась для призначення пенсії ОСОБА_2 в розмірі 10 740,00 грн, зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу у зв'язку з втратою годувальника з врахуванням виплачених сум, з 17.01.2018 в апеляційному порядку не оскаржується.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заподіяної їй моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн суд апеляційної інстанції зазначає.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, суду слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювана та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов'язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.01.2018 року в справі №804/2252/14.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід в розмірі 5000,00 грн. слід відмовити, так як у матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано доказів спричинення такої.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу адвоката за складання позовної заяви суд апеляційної інстанції зазначає.

Питання судових витрат під час розгляду та вирішення адміністративної справи регламентовано статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 КАС встановлено, що до витрат, пов'язаних із розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, вказаною нормою передбачено можливість стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, не всіх понесених протилежною стороною судових витрат, а лише тих, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу.

Приписами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що хоча витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави), законом все ж передбачено їх розподіл між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача були надані наступні докази:

копія договору про надання правової допомоги адвокатом від 08.05.2018, укладеного з адвокатом Явтушенко Іриною Владиславівною (а.с. 23);

копія додаткової угоди до договору про надання правової допомоги адвокатом від 09.10.2018 (а.с. 24);

копія квитанції до прибуткового касового ордера № 18/18 від 10.10.2018 (а.с. 25);

Однак, позивачем, на виконання вимог ст.134 КАС України, не надано акта надання послуг адвокатом із зазначенням детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, лише зазначено, що адвокатом на надання правової допомоги ОСОБА_1 витрачено 3 години 30 хвилин та до оплати підлягає 2625,00 грн., проте в матеріалах справи відсутній розрахунок наданих послуг з врахуванням вимог чинного законодавства.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем документально не доведено факт понесення витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 2625,00 грн., а тому правомірно відмовлено в задоволенні даної вимоги.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі №140/2451/18 за позовом ОСОБА_1 до Нововолинсько-Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання до вчинення певних дій - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 02.04.2019.