Справа № 133/3272/18
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 березня 2019 р. Справа № 133/3272/18

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушіренко О.В.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Козятинської сільської ради Козятинського району Вінницької області

про: зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся в суд з позовом до Козятинської сільської ради Козятинського району Вінницької області (далі - Козятинська сільська рада, відповідач про зобов'язання вчинити дії).

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що під час перегляду офіційного веб-сайту Козятинської сільської ради ним було виявлено, що станом на 12.09.2018 останньою оновленою інформацією щодо рішень відповідача є рішення 14 сесії сільської ради 6 скликання від 26.12.2013. Посилаючись на положення Закону України "Про доступ до публічної інформації", вказав, що 28.09.2018 направив до відповідача депутатське звернення. Станом на час звернення до суду з даним позовом, відповіді на таке звернення надано не було, а дії з виправлення порушення законодавства України про публічну інформацію не виконані. У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з вимогами:

- зобов'язати Козятинську сільську раду опублікувати рішення Козятинської сільської ради за період з 26.12.2013 по дату видання судового рішення;

- зобов'язати Козятинську сільську раду публікувати нормативно-правові акти у відповідності до чинного законодавства.

Ухвалою суду від 19.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

07.03.2019 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вказано, що, зокрема, у відповідача - Козятинської сільської ради Козятинського району Вінницької області в мережі Інтернет відсутній будь-який офіційний веб-сайт. Інформація про діяльність відповідача та прийняті ним рішення має змогу розміщуватись лише на офіційному веб-порталі Козятинської районної ради Вінницької області в мережі Інтернет з посиланням на: «http ://krr. gov.ua/sub/kozyatin/». Крім того, інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації лише у разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту.

На переконання представника відповідача, позивачем не конкретизовано яким чином діями (бездіяльністю) відповідача та які безпосередньо права позивача та громади села Козятин порушено внаслідок не оприлюднення відповідної інформації на веб-сайті Козятинської районної ради Вінницької області.

Вказали, що позивачем не спростовується факт можливого оприлюднення відповідної інформації в офіційних друкованих виданнях, на інформаційних стендах та будь-яким іншим способом, що передбачено ч. І ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Наголосили на тому, що вказане у позові депутатське звернення адресоване сільському голові Козятинської сільської ради ОСОБА_2, а не відповідачу. Більше того, депутатське звернення від 14.09.2018 року ні на адресу відповідача, ні на адресу сільського голови не надходило, а тому відповідь на нього не надавалась. За таких обставин за ненадання відповіді на депутатське звернення можливе настання відповідальності лише з боку сільського голови, але при наявності на те законних підстав.

Позивач у адміністративному позові визначає себе саме, як депутата районної ради та вбачає порушення своїх прав у неналежної відповіді на своє депутатське звернення, тобто є спеціальним суб'єктом публічно-правового спору. Відтак, у даному випадку позивач, як депутат районної ради, не може бути суб'єктом відносин у сфері доступу до публічної інформації та отримати інформацію в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації». Вищенаведені обставини, на переконання представника відповідача свідчать, про незаконність та необґрунтованість позивних вимог.

19.03.2019 позивачем подано до суду відповідь на відзив, зі змісту якої вказав, що сайт Козятинської міської ради Козятинського району Вінницької області містить усі ознаки, тобто його інформаційна структура адекватна предметній області - законодавство України, яке відноситься до компетенції цього органу, інформація про Козятинську міську раду Козятинського району Вінницької області, відповідне доменне імя другого рівня, що надає підстави відповідно до чинного законодавства вважати такий веб-сайт офіційним веб сайтом відповідача. Окрім того, на головній сторінці такого веб-сайту прямо зазначено, що такий веб-сайт є офіційним веб-сайтом відповідача, що підтверджується копією такої сторінки.

Оскільки сільський голова є представником сільської ради, забезпечує додержання такою радою законодавства України, звернення позивача було адресовано сільському голові як представнику сільської ради і не є порушенням законодавства України та не змінює суті звернення.

Щодо аргументів відповідача відносно статусу позивача як депутата Козятинської районної ради Вінницької області, позивач ознайомлений із положеннями Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та правами та обовязками депутата такої ради. Відповідно до Рішення Вищого Адміністративного суду України у справі за адміністративним позовом депутата Сиротинської селищної ради ОСОБА_3 до голови Сиротинської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною від 04.09.2008, судам підвідомчі всі спори про захист прав та свобод громадян, і суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що подібні вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. А тому, заявник як фізична особа (депутат міської ради) мав право подавати скаргу на дії та бездіяльність посадових осіб органу місцевого самоврядування, який відповідно до вимог пункту 7 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України є субєктом владних повноважень.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся завчасно та належним чином.

За відсутності заперечень з боку позивача, суд враховуючи положення статті 205 КАС України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні позивач надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви, відповіді на відзив, позовні вимоги просив задовольнити повністю.

Заслухавши позивача, розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позовних вимог, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є депутатом Козятинської районної ради Вінницької області ради 7 скликання, що підтверджується копією посвідчення №3 від 13.11.2015.

Під час перегляду веб-сайту Козятинської сільської ради позивачем було виявлено, що станом на 12.09.2018 останньою оновленою інформацією щодо рішень відповідача є рішення 14 сесії сільської ради 6 скликання від 26.12.2013.

На думку позивача, Козятинська сільська рада всупереч норм Закону України "Про доступ до публічної інформації" як розпорядник публічної інформації не виконує свій обов'язок щодо публікації визначеної законом інформації на офіційному веб-сайті.

Вказав, що позивач, як депутат Козятинської районної ради Вінницької області звернувся з депутатським зверненням від 14.09.2018 до відповідача щодо порушення останнім Закону України "Про доступ до публічної інформації". Вказане звернення направлено на адресу відповідача 28.09.2018 відповідно інформації про відправлення №508.

Не отримавши відповіді на вказане депутатське звернення, вважаючи, що його права та права територіальної громади порушені в частині позбавлення доступу до публічної інформації, звернувся з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Право на судовий захист визначено ст. 5 КАС України. Зокрема вказано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право (ч. 3 ст. 5 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 5 КАС України субєкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно положень ст. 53 КАС України передбачено можливість участі у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. При цьому, органи та інші особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб діють, як законні представники.

Законне (необхідне, обов'язкове) процесуальне представництво виникає на підставі чинного законодавства і стосується органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси осіб. До цих осіб належить Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, прокурор, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи.

Згідно ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування», органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Позивач є депутатом Козятинської районної ради 7 скликання, входить до складу органу місцевого самоврядування, але не є представником такого органу при зверненні до суду.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат місцевої ради, як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

За змістом ч. 1 - 3 ст. 15 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутат має право вимагати усунення порушення законності, тобто у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

Депутат має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів, а місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об'єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов'язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

В контексті викладеного й за змістом Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», питання щодо зобов'язання сільської ради вчинити певні дії може бути вирішено на пленарних засіданнях відповідної ради.

Саме відповідні Ради, а не окремі депутати, згідно ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а отже й наділені в силу Закону на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.

Слід зазначити, що цією нормою регламентовано право депутата місцевої ради порушувати питання про перевірку діяльності виконавчих органів ради, місцевих державних адміністрацій, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, брати участь у здійсненні контролю за виконанням рішень ради.

Право депутата на звернення до відповідних органів державної влади у випадку виявлення порушень законодавства України в даному випадку може бути реалізовано відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Право захищати інтереси територіальної громади (або її окремих представників) в суді може бути реалізоване шляхом представництва. Така правова позиція міститься, зокрема, в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 року у справі № 911/2173/17, де зазначено, що відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не вбачається, що депутат місцевої ради уповноважений представляти у судах інтереси такої ради, або інтереси утворених нею комісій, або інтереси виборців інакше, ніж поза відносинами представництва.

Разом з тим, в своїй позовній заяві позивач вказує, що до суду звертається саме як фізична особа, оскільки передбачений законом досудовий порядок вирішення вказаного питання не мав позитивних наслідків.

Суд вважає за необхідне наголосити, що досудовим порядком в розумінні позивача є звернення до сільського голови Козятинської сільської ради саме з депутатським зверненням.

Відтак, в контексті даної спірної ситуації, суд зважає на особливий статус позивача, наданий йому законом України "Про статус депутатів місцевих рад" та використаний ним досудовий порядок врегулювання спору у вигляді депутатського звернення, звернення до суду подальшому як фізичної особи, та зазначає наступне.

Так, згідно ст.13 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутатське звернення - викладена в письмовій формі вимога депутата місцевої ради з питань, пов'язаних з його депутатською діяльністю, до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також керівників правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, здійснити певні дії, вжити заходів чи дати офіційне роз'яснення з питань, віднесених до їх компетенції.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, а також керівники правоохоронних та контролюючих органів, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов'язані у десятиденний строк розглянути порушене ним питання та надати йому відповідь, а в разі необхідності додаткового вивчення чи перевірки дати йому відповідь не пізніш як у місячний строк.

Якщо депутатське звернення з об'єктивних причин не може бути розглянуто у встановлений строк, депутату місцевої ради зобов'язані письмово повідомити про це з обґрунтуванням мотивів необхідності продовження строку розгляду.

Депутат місцевої ради може взяти участь у розгляді свого звернення, про що місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, повинні йому повідомити завчасно, але не пізніш як за п'ять календарних днів.

Якщо депутат місцевої ради не задоволений результатами розгляду свого звернення або якщо місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, розташованих на території відповідної ради, ухиляються від вирішення порушеного у зверненні питання у встановлений строк, він має право внести депутатський запит відповідно до статті 22 цього Закону.

Так, відповідно до статті 21 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутатський запит - це підтримана радою вимога депутата місцевої ради до посадових осіб ради і її органів, сільського, селищного, міського голови, керівників підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, які розташовані або зареєстровані на відповідній території, а депутата міської (міста обласного значення), районної, обласної ради - також до голови місцевої державної адміністрації, його заступників, керівників відділів і управлінь з питань, які віднесені до відання ради.

Тобто, на відміну від запиту звернення - це викладена у письмовій формі пропозиція депутата зазначеним вище адресатам здійснити певні дії, дати офіційне роз'яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції.

За своїм змістом депутатське звернення не має імперативного характеру і заявляється депутатом місцевої ради самостійно. Такі звернення можуть бути зумовлені скаргами та заявами виборців, а також стосуватися інших питань депутатської діяльності, які ініціюються депутатом місцевої ради.

Разом з тим, зі змісту депутатського звернення від 14.09.2018 року вбачається, що останнє не є пропозицією надати офіційне роз'яснення чи викласти позицію, а є вимогою щодо оприлюднення публічної інформації. Тобто, за своєю суттю є депутатським запитом.

Однак, статтею 22 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" визначено певний порядок звернення депутата із запитом. Так, депутатський запит може бути внесений депутатом місцевої ради або групою депутатів попередньо або на пленарному засіданні ради у письмовій чи усній формі. Запит підлягає включенню до порядку денного пленарного засідання ради.

Депутатський запит обговорюється у разі необхідності на пленарному засіданні місцевої ради.

Отже, виходячи з аналізу вищевказаної норми Закону депутат наділений повноваженнями на внесення депутатського запиту попередньо або на пленарному засіданні ради у письмовій чи усній формі. Дана норма є альтернативною.

Крім цього, пункт 13 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачає, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як розгляд запитів депутатів, прийняття рішень по запитах.

При цьому відповідно п.3.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року народні депутати України, депутати місцевих рад при виконанні ними депутатських повноважень не можуть бути субєктами відносин у сфері доступу до публічної інформації, а тому до відносин зі збирання ними інформації, у тому числі надсилання та розгляду депутатських запитів, депутатських звернень, необхідно застосовувати відповідні положення Закону України від 17 листопада 1992 року № 2790-XII «Про статус народного депутата України» та Закону України від 11 липня 2002 року № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад», а не законодавство про доступ до публічної інформації.

Відтак, у даному випадку, позивач як депутат районної ради не може бути суб'єктом відносин, які регулюються законодавством про доступ до публічної інформації, а до відносин зі збирання ним інформації, у тому числі надсилання та розгляду депутатських запитів, депутатських звернень, необхідно застосовувати відповідні положення Закону України від 11 липня 2002 року № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад».

Таким чином, суд зауважує, що ОСОБА_1 як депутат Козятинської районної ради Вінницької області відповідно до прав депутата місцевої ради у раді та її органах статті визначених статтею19 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" має право пропонувати питання для розгляду їх радою та її органами; вносити на розгляд ради та її органів пропозиції з питань, пов'язаних з його депутатською діяльністю; порушувати в раді та її органах питання про необхідність перевірки роботи підзвітних та підконтрольних раді органів, підприємств, установ, організацій.

Серед іншого, варто зауважити, що депутатське звернення позивача від 14.09.2018 адресоване саме голові Козятинської сільської ради, як неналежному суб'єкту звернення, в той час як даний адміністративний позов заявлений саме до Козятинської сільської ради. Крім того, позивачем не надано доказів отримання вказаного звернення відповідачем чи головою Козятинської сільської ради.

Щодо порушених прав позивача внаслідок неопублікування рішень Козятинської сільської ради Вінницької області за період з 26.12.2013, суд зауважує наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (п. 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25.11.1997 року; п. 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25.12.1997 року; та п. 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14.12.2011 року).

У рішенні № 19-рп/2011 від 14.12.2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом та обґрунтовуючи свої вимоги, позивач ОСОБА_1 не розмежовує порушені права територіальної громади с. Козятин та його права, як депутата Козятинської районної ради.

У Постанові Верховного Суду України від 23.05.2017 року по справі № 800/541/16, суд підкреслив, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Позивач не є суб'єктом правовідносин, які склались в результаті неопублікування рішень Козятинської сільської ради на офіційному веб-сайті відповідачем.

Отже, зазначеним та іншими законами України депутати міських рад не наділені повноваженнями вимагати усунення порушення законності шляхом індивідуального звернення до суду з адміністративним позовом.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 01.03.2018 року та від 11.04.2018 року в справах № 911/2173/17-а та 363/3414/13-а відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Підсумовуючи, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Питання про розподіл судових витрат вирішено судом відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України. З огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, відсутні підстави для стягнення на його користь понесених судових витрат в розмірі, сплаченого при зверненні до суду, судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (вул. Лісова, 36, с. Іванківці, Козятинський район, Вінницька область, ідент.номер НОМЕР_1)

Відповідач: Козятинська сільська рада Козятинського району Вінницької області (вул. Центральна, 96, с. Козятин, Вінницька область, 22109)

Повний текст рішення суду складено 29.03.2019

Суддя Томчук Андрій Валерійович