Справа № 1340/4524/18
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2290/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Ільчишин Н.В., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Качмара Івана Остаповича на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду, постановлену суддею Гавдик З.В. у м. Львові о 17:34, повний текст якої складений 04 лютого 2019 року, у справі №1340/4524/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов"язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06 листопада 2015 року №831 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України за п.64 «г» (через скорочення штатів) на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, поновити на посаді заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Франківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністрерства внутрішніх справ України у Львівській області з 23 жовтня 2017 року, зобов»язати Головне управління Національної поліції у Львівській області працевлаштувати ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року відповідно до п.9 Розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію» шляхом призначення на посаду, аналогічну та тотожну посаді заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Франківського районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (яку обіймав ОСОБА_1 на момент його звільнення 06.11.2015 (згідно наказу про звільнення)).

При цьому, позивачем заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року в задоволенні клопотання представника позивача - ОСОБА_1 від 10 жовтня 2018 року про поновлення строку на звернення до суду - відмовлено. Клопотання представника відповідача - Головного управління Національної поліції у Львівській області від 20 листопада 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду - задоволено повністю. Позовну заяву по справі №1340/4524/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що у позивача були реальні можливості звернутися вчасно з адміністративним позовом у строки, встановлені ч.5 ст.122 КАС України, належні та допустимі докази, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача звернутись за захистом порушених прав з 06.11.2015 по 06.12.2015 у справі відсутні. Судом не враховується заява позивача про поновлення строку звернення до суду, оскільки зазначені в заяві причини пропуску спростовуються встановленими судом обставинами, про будь-які інші поважні причини пропуску строку звернення до суду, окрім вказаних, представник позивача не вказав.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, представник позивача - адвокат Качмар Іван Остапович оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не враховано доводів позивача щодо поважності причин пропуску звернення до суду за захистом прав, підстав для його поновлення та доказів, наданих на підтвердження обгрунтованості зазначених позивачем обставин. Зокрема, судом не враховано, що у період з 24.11.2014 по 23.10.2017 ОСОБА_1 перебував у відпустці, наданій на підставі Наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 24.11.2014 №118 о/с відповідно до ст.18 Закону України «Про відпустки», в подальшому у зв»язку з триваючим захворюванням та лікуванням ОСОБА_1 не мав змоги звернутись з позовом у встановлений законом строк.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №831 о/с від 06.11.2015 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1, заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Франківського районного відділу ЛМУ ГУМВС звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п.64 «г» (через скорочення штатів) з 06 листопада 2015 року.

Позивач, вважаючи наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 24.11.2014 №118 о/с протиправним, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

На виконання ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2018 року про залишення позовної заяви без руху представником позивача заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, зареєстроване судом 10.10.2018 за вх.№32031. Клопотання обґрунтовує тим, що з 24.11.2014 по 23.10.2017 позивач перебував у декретній відпустці, наданій на підставі Наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 24.11.2014 року № 118 о/с відповідно до ст. 18 Закону України "Про відпустки". З жовтня - листопада 2017 року у позивача загострилися проблеми із здоров'ям та почав постійно хворіти та проходити курси лікування. В подальшому, позивач поступив у Клінічну лікарню Львівської залізниці, Ендоурологічний центри у зв'язку з захворюванням простати. У зв'язку із вказаним захворюванням йому було проведено операцію. 29.11.2017, 13.12.2017, 20.12.2017 позивач проходив лікування. 27.12.2017 та 03.01.2018 позивач пройшов повторний курс лазерної терапії. Також позивач проходив лікування у Медичному центрі Святої Параскеви з 05.01.2018, з 18.01.2018, з 02.05.2018, з 04.05.2018, з 31.07.2018, з 23.08.2018. Як наслідок, у зв'язку з триваючим захворюванням та постійним лікуванням, позивач не мав змоги звернутися з позовом у встановлений законом строк.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі №1340/4524/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

20 листопада 2018 року відповідачем - Головним управлінням Національної поліції у Львівській області заявлено клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, покликаючись на ненадання позивачем належних медичних документів, які б підтверджували заявлені ним факти.

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції зазначив, що позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06.11.2015 №831 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України. З позовною заявою позивач звернувся до суду 02.10.2018. Належні та допустимі докази наявності обставин, які унеможливлювали звернення за захистом порушених прав у встановлені ч.5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України строки та не залежали б від волі позивача у справі відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Водночас ч.2 ст.44 КАС України покладає на учасників справи обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду, визначених законом, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з ч.1, ч.5 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.

В контексті наведених правових норм, колегія суддів звертає увагу на те, що з 06.11.2015 - дати прийняття оскаржуваного наказу до звернення до суду з даним адміністративним позовом - 02.10.2018 минув визначений законом місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Обставини, на які покликається представник позивача у клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом, судом визнані неповажними, інших поважних причин пропуску визначеного законом строку, які б перешкоджали зверненню до суду за захистом порушених прав позивачем не наведено.

Виявлення наміру отримати судовий захист порушеного права не надає права позивачу на пропуск строку звернення до адміністративного суду та не збільшує обсяг його процесуальних прав, встановлених законом.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до частини 2 ст. 6, частин 1, 2 ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Круз проти Польщі» виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до ч.3 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду та не зазначено об'єктивних обставин, що перешкоджали йому скористатися правом на звернення до адміністративного суду у встановлений законом строк, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про застосування процесуальних наслідків, передбачених ч.3 ст.123 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 122, 123, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Качмара Івана Остаповича залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №1340/4524/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Н. В. Ільчишин
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 01.04.2019.