Справа № 200/11557/18-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2019 року справа №200/11557/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегія суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Казначеєва Е.Г.

Ястребової Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя Ушенко С.В.) від 28 грудня 2018 року (повний текст складено 28 грудня 2018 року у м.Слов`янськ) у справі №200/11557/18-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування п. 57 протоколу №60 від 15.06.2018 та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування п. 57 протоколу № 60 від 15.06.2018 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги та зобов`язання здійснити призначення і виплату одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано п. 57 протоколу № 60 від 15.06.2018 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат, щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути висновок Донецького обласного військового комісаріату щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ним інвалідності при виконанні обов`язків військової служби в Демократичній республіці Афганістан, з урахуванням висновків суду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає безпідставним застосування судом першої інстанції нормативно-правових актів колишнього СРСР та норм законодавства щодо пенсійного та соціального забезпечення військовослужбовців, а також на міжнародних Угодах, при визначенні обов`язку щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, у зв`язку з контузією, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби. Відповідач також вважає що він не є належним відповідачем в справі, оскільки МО СРСР ніколи не було органом управління для прикордонних військ КДБ СРСР: ОМ СРСР не здійснював розрахунків при звільненні з військової служби, через шо витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги позивачу, який проходив службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідно до посвідчення УПСЗН Орджонікідзевського району Маріупольської міської ради від 09 серпня 2016 року серії НОМЕР_1 позивач є інвалідом III групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Позивач проходив військову строкову службу у військовій частині № НОМЕР_2 у період з 15 серпня 1982 року по 14 червня 1983 року.

Відповідно до висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 27 лютого 2014 року № 381/Ж, складеного за наслідками обстеження позивача, виявлені при огляді позивача рубці в проекції хвоста лівої брови, в лобній ділянці по центру, на передньо-зовнішній поверхні правового променево-запясткового суглобу, на тильній поверхні лівої ступні в проекції середньої третини 1-ї плеснової кістки є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок осколкових поранень, що могли бути спричинені під час проходження служби у 1983 році.

З витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 596 від 04 березня 2014 року вбачається, що поранення голови, правої руки, лівої ступні (контузія головного мозку у 1983 році) позивача стали наслідком тілесних ушкоджень описаних та підтверджених висновком спеціаліста у галузі судово-медичного обстеження Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 27 лютого 2014 року № 381/Ж, що у подальшому призвело до розвитку після травматичної та дисциркулярної енцефалопатії 2 ст., прогресуючого перебігу з церебростенічним синдромом, вестибуло-координаційними розладами, емоційно-вольовою нестійкістю, мнестичним зниженням, лікові-динамічними порушеннями, вегето-судинною дисфункцією, післятравматичного церебрального арахноїду з розсіяною пірамідною симптоматикою, стійко вираженим цефалічним синдромом центральної вестибулярної дисфункції ІІІ ст., що підтверджено військово-медичними і військово-обліковими документами. Зазначені поранення (контузія) пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10ААВ № 496074 від 04 червня 2014 року, позивачу встановлено III групу інвалідності з 30 квітня 2014 року з причин поранення (контузії), пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10ААВ № 519974 від 22 липня 2015 року позивачу повторно встановлено III групу інвалідності з тих самих причин, що і при огляді МСЕК 04 червня 2014 року.

Відповідно довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0602129 від 09 серпня 2016 року позивачу втретє встановлено III групу інвалідності з тих самих причин, що і при огляді МСЕК 04 червня 2014 року.

Позивач вважає, що саме 04 червня 2014 року він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 № 975 (надалі Порядок) у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності III групи.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо неподання у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів (Міністерству оборони України) висновку, щодо виплати одноразової грошової допомоги та доданих до нього документів; зобов`язано Донецький обласний військовий комісаріат подати у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів (Міністерству оборони України) висновку, щодо виплати одноразової грошової допомоги та доданих до нього документів. В задоволені решти позовних вимог відмолвено.

Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 60 від 15 червня 2018 року, позивачеві відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки на день звільнення з військової служби позивач проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР.

Відповідно до п.17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затв. Постановою КМУ від 25.12.2013 року №975 та пункту 6 статті 16-3 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Міністерство оборони України не здійснювало розрахунок під час звільнення з Прикордонних військ КДБ СРСР, витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватись Державною прикордонною службою України.

Наведені обставини сторонами не оспорюються. Спірним питанням у даній адміністративній справі є наявність або відсутність у відповідача обов`язку щодо призначення та виплати позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (даліЗакон № 2011-ХІІ), згідно пункту 6 статті 16-3 якого одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

У пункті 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року N 975 (далі - Порядок N 975), у пункті 12 також визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

За приписами пункту 17 Порядку N 975 особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що інвалідність позивача є наслідком захворювань і поранення (контузії), пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час проходження ним строкової служби у Збройних Силах СРСР.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (далі - Закон № 2232-ХІІ) військовий обов`язок включає, зокрема, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.

Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-ХІІ визначено, що до видів військової служби належить строкова військова служба.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що Міністерство оборони України є належним відповідачем по справі.

Враховуючи, що встановлення позивачеві інвалідності є наслідком отримання останнім поранення під час виконання військового обов`язку, доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийнято до уваги .

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 70 рішення у справі "Рисовський проти України" (N 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позов.

Колегія суддів також зазначає, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 23 січня 2019 року актовий запис №167 виданого Лівобережним районним у мсті Маріуполя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецький області позивач 21 січня 2019 року помер.

За приписами пункту 5 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Враховуючи, що судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть позивача у спорі, що не допускає правонаступництва, відбулася після ухвалення такого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відсутні правові підстави для закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року у справі №200/11557/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року у справі №200/11557/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 03 квітня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова