Справа № 2340/4710/18
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року справа № 2340/4710/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державна екологічна інспекція Центрального округу, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) подав позов до Державної екологічної інспекції у Черкаській області (далі - інспекція, відповідач), в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції у Черкаській області від 19 листопада 2018 року № 37-о про звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Черкаської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області Державної екологічної інспекції у Черкаській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Черкаської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області Державної екологічної інспекції у Черкаській області;

- стягнути з Державної екологічної інспекції у Черкаській області на користь позивача 3106,60 грн середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.11.2018 по 29.11.2018, день подачі позову;

- стягнути з Державної екологічної інспекції у Черкаській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період розгляду справи судом з дати подання позову по момент прийняття рішення;

- стягнути з Державної екологічної інспекції у Черкаській області на користь позивача 10000,00 грн відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок незаконного звільнення з посади.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що згідно наказу голови ліквідаційної комісії Державної екологічної інспекції у Черкаській області від 19.11.2018 № 37-о позивача звільнено з посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" та п. 1 статті 40 КЗпП України.

Позивач не погоджується з таким наказом, оскільки Державною екологічною інспекцією у Черкаській області не витримані умови щодо законності проведення процедури вивільнення працівників, не запропоновано позивачеві іншу роботу, не дотримано переважне право на залишення на роботі при вивільненні позивача, проігноровано факт встановлення позивачеві І групи інвалідності, чим порушене його конституційне право на працю.

Також позивач наголошує, що видачею наказу про звільнення йому завдано моральної шкоди, яка виразилася у втраті нормальних життєвих зв'язків, а незаконне звільнення змушує позивача прикладати додаткових зусиль для організації його життя. Крім того, позивачеві залишилося до виходу на пенсію менше двох років, а на даний час позивач майже позбавлений можливості на нову роботу, тим більше на посаді державної служби.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 26 грудня 2018 року.

26 грудня 2018 року до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що Державною екологічною інспекцією у Черкаській області на виконання постанови № 102 та наказу № 147 видано наказ від 03.08.2018 № 30, яким зокрема, встановлено попередити працівників (за списком) Держекоінспекції про зміну істотних умов державної служби та про можливе вивільнення у зв'язку з ліквідацією, в тому числі і ОСОБА_1, який працював в Державній екологічній інспекції у Черкаській області на посаді головного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Черкаської області.

Позивачеві вручено повідомлення від 03.08.2018 про наступне можливе вивільнення, через ліквідацію. ОСОБА_1 з наказом від 03.08.2018 № 30 та повідомленням ознайомлений 03.08.2018 про що свідчать його підписи.

Враховуючи, що Державна екологічна інспекція у Черкаській області ліквідовується, інша посада на цьому самому підприємстві не пропонувалась, а тому, в межах наданих повноважень ліквідаційній комісії, 19.11.2018 винесено наказ № 37-0 "Про звільнення ОСОБА_1." з якого вбачається, що позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Черкаської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області, у зв'язку із ліквідацією Державної екологічної інспекції у Черкаській області відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати та проведенням остаточного розрахунку з виплатою грошової компенсації за невикористанні відпустки.

Відповідач наголошує, що обставиною для звільнення позивача стала ліквідація підприємства, а тому розпорядження про звільнення відповідає вимогам КЗпП України і підстав для його скасування не вбачається, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині і відповідно немає підстав для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

26 грудня 2018 року усною ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи до 17.01.2018.

28 грудня 2018 року позивач подав до суду заяву про долучення до матеріалів справи додаткових доказів по справі та відповідь на відзив, у якій зазначив, що наказом Держекоінспекції України від 17 травня 2018 року № 82 затверджено Положення про Державну екологічну інспекцію Центрального округу. Як вбачається із змісту наведеного Положення про Державну екологічну інспекцію центрального округу, завдання та повноваження новоствореного територіального органу Держекоінспекції України відповідають завданням та повноваженням Держекоінспекції у Черкаській області, що ліквідується. Функції Державної екологічної інспекції у Черкаській області не припинені, а покладені на Державну екологічну інспекцію центрального округу, а отже фактичної ліквідації не відбувається, має місце реорганізація однієї державної організації в іншу.

08.11.2018 Державною екологічною інспекцією Центрального округу було оголошено конкурс на зайняття вакантних посад державної служби категорії "Б" та "В":

1.1 заступник начальника відділу екологічного нагляду (контролю) природно- заповідного фонду, рослинного і тваринного світу - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу;

1.2 головного спеціаліста відділу екологічного нагляду (контролю) природно- заповідного фонду, рослинного і тваринного світу -державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу;

1.3. головного спеціаліста відділу екологічного нагляду (контролю) природно - заповідного фонду, рослинного і тваринного світу - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу (тимчасово);

1.4. головного спеціаліста відділу екологічного нагляду (контролю) земельних ресурсів, надр, за поводженням з відходами та небезпечними хімічними речовинами - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу;

1.5. головного спеціаліста відділу інструментально - лабораторного контролю - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Центрального округу тимчасово - 2 вакансії.

А тому, як вважає позивач, запропонувати йому посаду у відповідача була можливість.

17 січня 2019 року інспекція подала до суду додаткові пояснення, відповідно до яких відповідач зазначив, що з метою влаштування на посади на адресу Державної екологічної інспекції Центрального округу направлено лист вих. 12-20/2517 від 01.10.2018 з списком осіб в кількості 7 осіб, серед яких головний спеціаліст відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Черкаської області ОСОБА_1, згідно додатку до листа, для подальшої роботи за переведенням до Державної екологічної інспекції Центрального округу.

17 січня 2019 року ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду залучено до участі у справі Державну екологічну інспекцію Центрального округу як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, усними ухвалами Черкаського окружного адміністративного суду, занесеними до протоколу судового засідання, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та замінено судове засідання для розгляду справи по суті на підготовче судове засідання та відкладено підготовче засідання до 30.01.2019.

23 січня 2019 року позивач подав до суду заяву про долучення доказів по справі.

28 січня 2019 року Державна екологічна інспекція Центрального округу подала клопотання про відкладення підготовчого засідання у справі.

30 січня 2019 року Державна екологічна інспекція Центрального округу та Державна екологічна інспекція у Черкаській області надіслали до суду клопотання про перенесення розгляду справи.

30 січня 2019 року ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 2340/4710/18 на тридцять днів, усною ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено підготовче провадження до 07.02.2019.

07 лютого 2019 року усною ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду, занесеною до протоколу судового засідання, оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 21.02.2019.

21 лютого 2019 року Державна екологічна інспекція Центрального округу подала до суду пояснення на позовну заяву, відповідно до яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки наказом від 23.07.2018 № 138 Державна екологічна інспекція України, що здійснює свої повноваження на території Полтавської та Черкаської областей через утворений у відповідному порядку міжрегіональний територіальний орган Державну екологічну інспекцію Центрального округу, тим самим Державна екологічна інспекція України не передавала повноваження по здійсненню державного контролю нагляду (контролю) від Держеконінспекції до ДЕІ Центрального округу, оскільки їх основне повноваження реалізація повноважень Державної екологічної інспекції України, а змінила суб'єкта реалізації своїх повноважень.

Крім того, Держеконінспекція здійснювала державний нагляд (контроль) на підставі річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2018 рік, затвердженого наказом державної екологічної інспекції України від 30.11.2017 № 710, що в черговий раз підтверджує, що своїми наказами державна екологічна інспекція України змінила суб'єкта реалізації своїх повноважень на відповідній території, тому твердження позивача, що Державна екологічна інспекція України наказом від 23.07.2018 № 138 передала повноваження від Держекоінспекції до Державної інспекції Центрального округу є помилковим.

Щодо твердження позивача, що йому не було запропоновано іншу роботу, то ДЕІ Центрального округу зазначає, що норми статті 49-2 та частини 1 статті 42-1 КЗпПУ може бути застосована лише крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації.

Також, ДЕІ Центрального округу зазначила, що у позовній заяві не наведено обґрунтування щодо завдання позивачу морально шкоди, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в цій частині також відсутні.

21 лютого 2019 року Державна екологічна інспекція у Черкаській області подала до суду заперечення, в яких зазначила, що позивачем у позовній заяві не наведено обґрунтування щодо завдання йому моральної шкоди, а відтак підстав для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

21 лютого 2019 року Державна екологічна інспекція Центрального округу подала до суду клопотання.

21 лютого 2019 року усною ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.03.2019.

04 березня 2019 року усною ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду, занесеною до протоколу судового засідання, оголошено перерву у судовому засіданні до 18.03.2019.

15 березня 2019 року ДЕІ Центрального округу подала до суду клопотання про долучення по матеріалів справи додаткових доказів по справі.

18 березня 2019 року усною ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду, занесеною до протоколу судового засідання, оголошено перерву у розгляді справи по суті до 28.03.2019.

28 березня 2019 року ДЕІ Центрального округу подала до суду клопотання про розгляд справи без участі її представника.

Усною ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 28.03.2019, занесеною до протоколу судового засідання вирішено розглянути справу у порядку письмового провадження на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що ОСОБА_1 працював на посаді головного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Черкаської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області. На посаду був призначений за результатами успішно пройденого конкурсного відбору.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 102 про "Питання реалізації Концепції реформування системи державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища" в структурі Державної екологічної інспекції України відбувається реформування, в рамках якого деякі територіальні органи інспекції об'єднуються і утворюються міжтериторіальні. В додатку 1 постанови вказуються інспекції, що підлягають ліквідації, в додатку № 2 - які створюються.

Таким чином, відповідно до вищевказаної постанови КМУ підлягають ліквідації Державна екологічна інспекція у Черкаській області та Державна екологічна інспекція у Полтавській області з утворенням міжтериторіальної структури - Державної екологічної інспекції центрального округу.

Державною екологічною інспекцією України прийнято наказ від 31.07.2018 № 147 "Про ліквідацію Державної екологічної інспекції у Черкаській області".

23 липня 2018 року наказом Державної екологічної інспекції України про питання діяльності Державної екологічної інспекції Центрального округу, зокрема встановлено, що Державна екологічна інспекція України здійснює свої повноваження на території Черкаської та Полтавської області через утворений у відповідному порядку міжрегіональний територіальний орган Держекоінспекції, а саме: Державну екологічну інспекцію Центрального округу.

Наказом голови ліквідаційної комісії Державної екологічної інспекції у Черкаській області від 19 листопада 2018 року № 37-О позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Черкаської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області, у зв'язку із ліквідацією Державної екологічної інспекції у Черкаській області відповідно до пункту 1 частини 1 статті Закону України "Про державну службу".

Позивач вважає зазначений наказ незаконним та просить його скасувати.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до частин другої, третьої статті 5 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом".

Пунктом 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII передбачено, що державна служба припиняється за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87цього Закону).

Відповідно до статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Статтею 40 КЗпП передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації".

Згідно статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників".

Суд зазначає, що при розгляді спору про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП необхідно з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 102 "Питання реалізації Концепції реформування системи державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища" наказом Державної екологічної інспекції України від 31.07.2018 № 147 встановлено ліквідувати як юридичну особу публічного права Державну екологічну інспекцію у Черкаській області, утворено ліквідаційну комісію Державної екологічної інспекції у Черкаській області та призначено головою ліквідаційної комісії заступника начальника Державної екологічної інспекції у Черкаській області - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області ОСОБА_2.

Відповідно до положень частини першої статі 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняє свою діяльність, передаючи все своє майно, права та обов'язки іншим юридичним особам - правонаступникам внаслідок реорганізації (через злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації.

Тобто, при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов'язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов'язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов'язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв'язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з'ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України у постановах від 04.03.2014 №21-8а14, від 27.05.2014 №21-108а14, від 28.10.2014 №21-484а14, від 19.01.2016 №21-2225а15 та була підтримана Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2018 року по справі № 816/979/17, від 20 червня 2018 року по справі №П/811/3349/15

Таким чином, у випадку ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, обов'язок щодо працевлаштування (пропозиції про працевлаштування згідно статті 49-2 КЗпП) працівників ліквідованої установи (організації) поширюється не лише на цю установу (організацію), а й на відповідну новостворену установу (організацію), оскільки, як зазначено Верховним Судом України, роботодавцем у такому випадку є держава, а не окрема установа, що діє від імені держави.

Варто також відмітити, що законодавством передбачена можливість роботодавця виконання наведених вимог.

Так, згідно частини п'ятої статті 22 Закону № 889-VIII у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов'язкового проведення конкурсу.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 41 Закону № 889-VIII державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійної компетентності може бути переведений без обов'язкового проведення конкурсу: на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Таким чином, обов'язок роботодавця щодо працевлаштування працівника державної установи, що ліквідується із утворенням нової установи, що буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, може бути виконаний шляхом пропозиції працівникові роботи в утвореній установі та, у випадку згоди, переведення працівника в порядку частини п'ятої статті 22, пункту другого частини першої статті 41 Закону № 889-VIII.

Дослідивши Положення про Державну екологічну інспекцію у Черкаській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 12.12.2011 № 136 та Положення про Державну екологічну інспекцію Центрального округу затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 17.05.2018 № 82, суд дійшов висновку, що зміст повноважень, завдань і функцій відповідача та третьої особи свідчить про те, що фактично відбулася реорганізація шляхом ліквідації територіального органу Державну екологічну інспекцію у Черкаській області з одночасним створенням Державну екологічну інспекцію Центрального округу як структурного підрозділу Державної екологічної інспекції України. Функції та повноваження вказаних територіальних органів, які ліквідуються, покладено на новоутворені територіальні органи як структурні підрозділи апарату Державної екологічної інспекції України.

Варто зазначити, що власник або уповноважений ним орган вважаються такими, що належно виконали вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України стосовно працевлаштування працівника, якщо запропонували йому наявну на підприємстві роботу, тобто, вакантну посаду або роботу за відповідною професією, спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника або уповноважений ним орган з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 6-1723цс17 та підтримані Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 816/979/17.

У справі, що розглядається, позивачеві з моменту попередження про наступне вивільнення і по дату звільнення з державної служби взагалі не пропонувались будь-які вакантні посади чи інша робота у новоствореній Державній екологічній інспекції Центрального округу, хоча у відповідності до штатного розпису Державної екологічної інспекції Центрального округу на 2018 рік наявні вакантні посади.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що відповідачем порушено порядок звільнення позивача внаслідок непропонування останньому вакантних посад чи іншої роботи у новоствореній Державній екологічній інспекції Центрального округу.

Таку ж позицію судів у подібних правовідносинах підтримав Верховний Суд у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 816/979/17.

Згідно статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави бо незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядав трудовий спір.

Враховуючи, що звільнення позивача визнано судом протиправним, то суд поновлює позивача на посаді і в установі, з якої його було звільнено.

Відповідно до статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу".

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладені норми, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Аналогічну позицію було висловлено у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року по справі № 635/2084/16-ц.

Згідно архівної відомості Державної екологічної інспекції у Черкаській області розмір заробітної плати за два місяці, які передували звільненню становить: вересень 2018 року - 10280,00 грн, жовтень - 8360,00 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 443,80 грн із розрахунку (10280-8360)/(20-22) = 443,80 грн.

Суд встановив, що період вимушеного прогулу становить з 20.11.2018 по 03.04.2019 (за 2018 рік: листопад - 9 робочих днів; грудень - 20 робочих днів; за 2019 рік: січень - 21 робочих днів, лютий - 20 робочих днів, березень - 20, квітень - 3 робочих дні) - 93 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з Державної екологічної інспекції у Черкаській області на користь ОСОБА_1 за період з 20.11.2018 по 03.04.2019 (виходячи з розрахунку 93 х 443,80) у сумі 41273,40 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди має бути з'ясована наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи, що матеріали адміністративної справи не містять доказів, які свідчили б про душевні страждання позивача та підтвердження причинного зв'язку між протиправними діями інспекції і завданням позивачеві від цього моральної шкоди, то відповідно вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди не може бути задоволена.

Суд наголошує, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов'язково підтверджена належними та допустимими доказами, тому суд доходить висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а відповідно до частини 5 вказаної статті у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України "Про судовий збір", а відповідач не надав суду доказів на підтвердження понесених судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 122, 139, 242 - 246, 255, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції у Черкаській області від 19 листопада 2018 року № 37-о про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Черкаської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області.

Поновити ОСОБА_1 з 20 листопада 2018 року на посаді головного спеціаліста відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Черкаської області - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Черкаської області Державної екологічної інспекції у Черкаській області.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41273 (сорок одну тисячу двісті сімдесят три) грн 40 коп. з утриманням податків та інших обов'язкових платежів при виплаті.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 8876 (вісім тисяч вісімсот сімдесят шість) грн допустити до негайного виконання.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1);

2) відповідач - Державна екологічна інспекція у Черкаській області (18008, м. Черкаси, вул. Вернигори, 17, ідентифікаційний код 38030602);

3) третя особа - Державна екологічна інспекція Центрального округу (36039, м. Полтава, вул. Коцюбинського, 6, ідентифікаційний код 42149108).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 03.04.2019.

Суддя В.О. Гаврилюк