Справа № 280/855/19
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 квітня 2019 року Справа № 280/855/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовною заявою: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: 86145, АДРЕСА_1; фактична адреса: 71100, Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Лютеранська (Горбенка)АДРЕСА_2; адреса для листування: 71118, Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Свободи, буд.115/вул.Богуславського, буд.8; ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до: Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (71118, Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Консульська, буд. 23, корпус Л, )

про: визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1І.) до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач, Бердянське об'єднане УПФУ в Запорізькій області), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за період з вересня 2018 року по листопад 2018 року, включно;

- зобов'язати відповідача поновити позивачу виплату пенсії та виплатити її за період з вересня 2018 року по листопад 2018 року, включно.

Ухвалою суду від 04.03.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні на 02.04.2019 без повідомлення (виклику) сторін.

У зв'язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено у позовній заяві. Зокрема зазначено, що позивач має статус внутрішньо переміщеної особи та з 02.09.2018 перебуває на обліку в Бердянському об'єднаному УПФУ в Запорізькій області. Не отримавши з вересня 2018 року поточну пенсію, позивач звернулася із заявою про роз'яснення підстав невиплати пенсії. На звернення позивача її повідомлено, що пенсійні виплати були призупинені із відсутністю рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради. При цьому, позивач зазначила, що на її звернення, листом Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради за № 19793 від 16.11.2018 позивача було повідомлено про розгляд її заяви від 05.11.2018 та рекомендацію відповідачу призначити пенсію відповідно чинного законодавства з урахуванням рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018.

Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною, оскільки вона порушує її право на пенсійне забезпечення. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відповідності до відзиву на позовну заяву від 25.03.2019 (вх.№12444 від 29.09.2019) відповідачем зазначено, що позивач з 02.09.2018 перебуває на обліку в Бердянському об'єднаному УПФУ в Запорізькій області як отримувач пенсії за віком на підставі довідки від 03.09.2018 № НОМЕР_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи як внутрішньо переміщена особа.

Згідно рішення №61 позивачу поновлено виплату пенсії з вересня 2018 року. Пенсія за грудень 2018 року нарахована на виплатну відомість грудня 2018 року.

Відповідач вказує, що суми пенсій за вересень-листопад 2018 року обліковуються окремо та їх виплату буде здійснено в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому, зауважує, що згідно пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Вважає дії Пенсійного фонду правомірними, у зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується довідкою від 25.09.2018 за №1171 (а.с.9).

Позивач з 02.09.2018 перебуває на обліку в Бердянському об'єднаному УПФУ в Запорізькій області як отримувач пенсії за віком на підставі довідки від 03.09.2018 № НОМЕР_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи як внутрішньо переміщена особа (а.с.10).

Не отримавши пенсію, 08.10.2019 позивач звернулась до відповідача із заявою про роз'яснення підстав невиплати пенсії (а.с.12).

Листом від 19.10.2018 за №518/Х-4 відповідач повідомив ОСОБА_1, що виплата пенсії була призупинена з вересня 2018 року, оскільки до управління пенсійного фонду не надходило рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам щодо поновлення пенсії позивачу (а.с. 11).

31.10.2018 позивач звернулась із заявою до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради про розгляд на комісії питання призначення їй пенсії та направлення до відповідача відповідного рішення про її призначення (а.с.13).

Листом від 16.11.2018 за № 19793 Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради повідомлено ОСОБА_1 про розгляд її заяви від 05.11.2018 та зазначено, що рекомендовано відповідачу призначити пенсію відповідно чинного законодавства з урахуванням рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 (а.с. 14).

Позивач також звернулась до Урядової гарячої лінії з приводу не виплати пенсії відповідачем.

Листом від 09.11.2018 за вих. №1870/Х-18/КЦ, №1872/Х-18/КЦ Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомило позивача про те, що виплата її пенсії буде поновлена відповідачем після надходження до нього рішення Комісії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради про призначення виплати пенсії позивачу (а.с. 15).

Відповідно до наданого відповідачем витягу з протоколу рішення комісії з питань призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 115 від 05.11.2018 комісією рекомендовано об'єднаному управлінню призначити пенсію відповідно до чинного законодавства з урахуванням рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 (а.с. 28-30).

Як свідчить витяг з протоколу рішення комісії з питань призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 116 від 19.11.2018, комісією відмінено попереднє рішення - протокол № 115 від 05.11.2018 та прийнято рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 (а.с.31-32).

Згідно рішення №61 ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з вересня 2018 року (а.с. 33).

Як вбачається з відзиву відповідача на позов та доданих до нього документів позивач почав отримувати пенсію за грудень 2018 року. Сума заборгованості, що утворилась за період з 05.09.2018 по 30.11.2018 може бути виплачена позивачу, відповідно до пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365", на умовах окремого порядку, після прийняття цього порядку Кабінетом Міністрів України.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 ОСОБА_2 України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ОСОБА_2 України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 ОСОБА_2 України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як передбачено ст. 46 ОСОБА_2 України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 ОСОБА_2 України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених ОСОБА_2 України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 ОСОБА_2 України.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону №1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на ОСОБА_2 України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону №1058-IV, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 49 Закону №1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Системний аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Між тим, рішення пенсійним органом щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії, з підстав визначених ст.49 Закону №1058-IV, не приймалося, доказів протилежного суду не надано.

У відзиві на позов відповідач обґрунтовує свою позицію з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 "Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі - Постанова №365).

Зокрема зазначає, що відповідно до пункт 15 Постанови №365 орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено з матеріалів справи, протоколом засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Бердянської міської ради №116 від 19.11.2018, призначено пенсію ОСОБА_1, враховуючи акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї (а.с. 31-32).

Проте незважаючи на зазначене рішення, пенсія позивачу не виплачувалась у період з вересня 2018 року по листопад 2018 року, тому, заборгованість по виплаті пенсії не є заборгованістю за минулий період, оскільки заборгованість утворилась після звернення позивача з заявою від 05.09.2018 та після поновлення пенсійних виплат з моменту їх припинення.

Крім того, суд звертає увагу відповідача, що статтею 49 Закону №1058-IV такої підстави для припинення виплати (невиплати) пенсії як: "відсутність окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України" не передбачено.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні по справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України ( пункт 51 цього рішення ).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд також звертає увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до ч.3 ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За правилами, встановленими пп. 4 п. 12 Порядку соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

З відзиву та наданих до нього документів вбачається, що рішення про скасування довідки не приймалось.

Суд також зазначає, що дана справа є типовою в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки 03.05.2018 Верховним Судом ухвалено рішення у зразковій справі №805/402/18 щодо аналогічних правовідносин. Постановою ОСОБА_3 Верховного Суду від 04.09.2018 зазначене рішення залишено без змін.

Рішенням у зразковій справі №805/402/18 встановлено, що у таких випадках припинення виплати пенсій є незаконним, оскільки воно вчинене з підстав, не передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд також зазначає, що право на одержання пенсії та інших соціальних виплат гарантовано кожному громадянину ОСОБА_2 та ОСОБА_4 України. Відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України порядку здійснення соціальних (пенсійних) виплат за минулі періоди не може бути підставою для невиплати позивачу суми пенсії.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені ОСОБА_2 та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідачем не доведено правомірність нездійснення пенсійних виплат позивачу за вересень-листопад 2018 року, в порядку встановленому Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з вересня 2018 року по листопад 2018 року.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору під час звернення до суду із даним позовом, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 139, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: 86145, АДРЕСА_1; фактична адреса: 71100, Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Лютеранська (Горбенка)АДРЕСА_2; адреса для листування: 71118, Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Свободи, буд.115/вул.Богуславського, буд.8; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (71118, Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Консульська, буд. 23, корпус Л, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з вересня 2018 року по листопад 2018 року, включно.

Зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії та виплатити її за період з вересня 2018 року по листопад 2018 року, включно

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 02.04.2019.

Суддя І.В.Садовий