Справа № 0840/2935/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/2935/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дурасової Ю.В.,
суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,
секретар судового засідання: Комар Н.В.
за участю: представника позивача: Марцих Ярослава Олександровича;

представника відповідача: Леонова Вадима Миколайовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.10.2018 (головуючий суддя Бойченко Ю.П., повний текст рішення складено 30.10.2018)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 8 протоколу від 18.08.2017 №87 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;

- зобов`язати відповідача у місячний строк призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи, внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 20.03.2017, з урахуванням вже виплаченої суми.

Позов обґрунтовано тим, що 03.03.2015 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. У листопаді 2015 року позивач отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 182 700 грн. Під час повторного огляду 20.03.2017 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності. Позивач вважає, що має право на одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року, з урахуванням вже виплаченої суми, через зміну групи інвалідності. Із посиланням на норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 зазначає про протиправність відмови Міноборони України у виплаті такої допомоги, оформленої протоколом від 18.08.2017 №87.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.10.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що оскільки законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, однак право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, тому суд відхиляє доводи позивача, що він набув відповідне право, оскільки між встановленням ІІІ групи інвалідності та встановленням ІІ групи інвалідності минуло більше 2-х років.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що має право на виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності. Посилається на те, що згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії МОУ №385, йому встановлена ІІ група інвалідності 06.03.2017 року під час повторного медичного огляду внаслідок поранення контузії, отриманих під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Відповідачем до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Відповідно до Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 06.02.2015 №385 встановлено, що ОСОБА_1 має «множинні вогнепальні осколкові поранення грудної клітини, лівої ноги (контузія головного мозку 1988 р.)…поранення (контузія) і захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії…».

03.03.2015 комісією МСЕК позивачу первинно встановлено IІI групу інвалідності у зв`язку з контузією і захворюванням, так, пов`язаними із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується копіює довідки серії АВ №0280786. При цьому призначено дату чергового переогляду 03.03.2017 (а.с. 17).

У зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, на підставі довідки МСЕК, позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 182 700грн.

20.03.2017 під час повторного огляду комісією МСЕК ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням (контузією) і захворюванням, так, пов`язаними із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується копіює довідки серії АВ №0823145 (а.с. 15).

Позивач звернувся до Приазовського військового комісаріату з заявою про направлення до Міністерства оборони України його особистих документів для прийняття рішення щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням вже виплачених сум, згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 925, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Міноборони України прийнято рішення від 18.08.2017 №87 (пункт 8), відповідно до якого сержанту в запасі ОСОБА_1 (якого 27.04.1989 звільнено зі строкової військової служби) відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі ч. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 925, оскільки ІІ групу інвалідності та причину змінено понад дворічний термін (а.с. 19).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином норми Конституції України захищають громадян які мають право на соціальний захист, зокрема, у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно п. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пп. 6 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Розмір одноразової грошової допомоги визначає стаття 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, відповідно до пункту б) частини 1 статті 16-2 цього закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Пункт 2 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

За правилами пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Аналогічні норми містить постанова Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Так, призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі - Порядок №975).

Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п. 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Матеріалами справи підтверджено, що 03.03.2015 в силу довідки серії АВ №0280786 комісією МСЕК позивачу первинно встановлено IІI групу інвалідності у зв`язку з контузією, захворюванням, пов`язаними із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. При цьому призначено дату чергового переогляду 03.03.2017 (а.с. 17).

Водночас, позивач на час призначення чергового переогляду 03.03.2017 не пройшов черговий перегляд, при цьому здійснивши черговий переогляд 20.03.2019 року.

Відповідач вважає, що оскільки черговий медичний переогляд позивача відбувся 20.03.2019 року, а саме після сплину 2-х річного троку після встановлення інвалідності ІІІ групи (03.03.2015), то позивач не має правових підстав для виплати грошової допомоги, оскільки в силу абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції в даному випадку відсутні підстави для застосування абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки інвалідність ІІІ групи позивачу була встановлена 03.03.2015 року, при цьому призначено дату чергового переогляду 03.03.2017, а саме в межах 2-х річного строку (а.с. 17). Натомість здійснено черговий медичний перегляд 20.03.2017 року та встановлено вищу ІІ групу інвалідності.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку занадто формальний підхід до застосування 2-х річного строку встановлення ІІ групи інвалідності є таким, що не відповідає принципам гуманності та справедливості демократичного суспільства щодо соціального захисту військовослужбовця, якому встановлена ІІ група інвалідності, зв`язку з контузією, захворюванням, пов`язаними із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Так, не проведення 03.03.2017 чергового медичного огляду не може впливати на обмеження права позивача на отримання грошової допомоги по інвалідності. При цьому, черговий медичний огляд проведено 20.03.2017 року та встановлена вища ступінь інвалідності (ІІ група). Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що медичний документ (Виписка з акта огляду МСЕК серії АВ № 0823145) містить застереження: «зарахувати строк 06.03.17» (а.с. 44).

Одноразова грошова допомога в силу статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, який спрямований на забезпечення військовослужбовців в разі часткової, повної або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках передбачених законом.

Тому у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у військовослужбовця виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Саме таку правову позицію висловлено Верховним Судом України в Постанові від 10.03.2015 року справа № 21-563а14, в Постанові від 20.03.2018 року справа № 295/3091/17.

Приймаючи рішення на користь позивача, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Реформування судової системи запровадило новий погляд на захист прав людини, на справедливий суд і, безпосередньо, новий погляд на дух права, дух справедливості який втілюється в принципі верховенства права.

Частиною 2 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, встановлено, що суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Слід зазначити, що принцип верховенства права це саме та основоположна підстава, яка надає можливість захистити права людини при суперечливому розумінні норм закону; водночас надає можливість зрозуміти суть права, а не формально підходити до виконання сухих норм закону. Саме принцип верховенства права надає можливість вдихнути життя в норми закону та зрозуміти людину з усіма її чаяннями та проханнями щодо захисту.
Положеннями ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Керуючись конституційними нормами про право на соціальний захист (ст. 46), принципами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про можливість часткового задоволення апеляційної скарги та позовних вимог.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволенні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача у місячний строк здійснити відповідні нарахування та виплати, оскільки встановлений обов`язок відповідачем може бути виконаний раніше.

Отже, відповідач зобов`язаний здійснити призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, у 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням раніше виплаченої суми.

Приймаючи зазначене рішення колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги ч. 4 ст. 245 КАС України, згідно якої суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, то суд може зобов`язати відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Вищезазначене є мотивом для прийняття судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.10.2018 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.10.2018 скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 8 протоколу від 18.08.2017 №87 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, внаслідок поранення (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням раніше виплаченої суми.

В інших позовних вимогах відмовити.

Постанова набирає законної сили 20.03.2019 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 20.03.2019.
В повному обсязі постанова виготовлена 22.03.2019.

Головуючий суддя: Ю.В. Дурасова

суддя: Л.А. Божко

суддя: А.В. Суховаров