Справа № 120/4818/18-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 квітня 2019 р. Справа № 120/4818/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни,

розглянувши в письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, адреса: вул. Тиха, 94, с. Славне, Вінницький район, Вінницька область, 23211)

до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (, адреса: вул. Келецька, 63, м. Вінниця, Вінницька область, 21100), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 сільська рада Вінницького району (, адреса: вул. 40-річчя Перемоги, 7, смт. Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, 23210)

про: визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовом звернувся ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, адреса: вул. Тиха, 94, с. Славне, Вінницький район, Вінницька область, 23211) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (, адреса: вул. Келецька, 63, м. Вінниця, Вінницька область, 21100), в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача від 12.11.2018 року у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,07 га, для ведення садівництва, на території ОСОБА_2 селищної ради Вінницького району Вінницької області;

- зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області видати наказ про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,07 га, для ведення садівництва, на території ОСОБА_2 селищної ради Вінницького району Вінницької області, відповідно до заяви ОСОБА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,07 га на території ОСОБА_2 селищної ради Вінницького району Вінницької області у власність для ведення садівництва із земель резерву, запасу сільськогосподарського призначення, вид угіддя - рілля, додавши до клопотання всі необхідні документи. За результатами розгляду клопотання отримав лист від 12.11.2018 року, в якому зазначено, що необхідно погодити викопіювання з планово-картографічними матеріалами у відділі у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та у ОСОБА_2 селищній раді.

На думку позивача, така відмова суперечить статті 118 Земельного кодексу України, якою передбачено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного від 03.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім того, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень.

25.01.2019 року на адресу суду від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що графічні матеріали, які додаються до клопотання, повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та у передбачених земельним законодавством випадках надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки. Вказує, що у графічних матеріалах, доданих до клопотання позивача, не зазначено цільового призначення бажаної земельної ділянки; публічна кадастрова карта не містить визначення цільового призначення масиву земель, частину з якого бажає отримати позивач; визначення позивачем самостійно цільового призначення та виду угідь в самому клопотанні не передбачено чинним законодавством.

Також відповідач звертає увагу, що відповідно до листа відділу у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 24.10.2018 ОСОБА_2 селищною радою розроблено та затверджено генеральний план селища ОСОБА_2 та план зонування, генеральним планом передбачається включення в межі населеного пункту оспорюваної земельної ділянки, а тому позивачеві й рекомендовано погодити викопіювання з планово-картографічного матеріалу у ОСОБА_2 селищній раді з урахування розробленої містобудівної документації. Дії щодо направлення позивачеві листа, в якому зазначено про необхідність усунення недоліків поданого клопотання для можливості подальшого позитивного вирішення питання щодо надання дозволу на розробку відповідної документації, на переконання відповідача, є послідовні, спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність. Зобовязання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області вважає втручанням у дискреційні повноваження.

25.02.2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій вказано, що відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

На думку позивачів, з вищевказаних положень законодавства вбачається, що цільове використання земельної ділянки вказується у клопотанні, а на графічних матеріалах вказується бажане місце розташування земельної ділянки, а отже вимога відповідача про додаткові погодження є необґрунтованою.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 селищну раду Вінницького району Вінницької області, встановлено третій особі строк для подання пояснень щодо позову та відкладено розгляд справи.

12.03.2019 року від ОСОБА_2 селищної ради Вінницького району Вінницької області на адресу суду надійшли письмові пояснення щодо позову, відповідно до яких третя особа просить відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування своєї позиції, зокрема зазначає, що земельна ділянка, вказана на схематичному зображені розташована на проектній дорозі загального користування, що не відповідає Генеральному плану затвердженого рішенням 23 сесії 07 скликання ОСОБА_2 селищної ради Вінницького району Вінницької області № 21 від 29.06.2017 року «Про затвердження Генерального плану та Плану зонування території селища ОСОБА_2 селищної ради Вінницького району Вінницької області».

В судове засідання учасники справи не прибули, поряд із цим подали заяви про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

У п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на наведене вище, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також достатність письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, суд приходить висновку про можливість розглянути та вирішити справу у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив, що 01.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,07 га на території ОСОБА_2 селищної ради Вінницького району Вінницької області у власність для ведення садівництва із земель резерву, запасу сільськогосподарського призначення, вид угіддя рілля. До клопотання позивач додав графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки на території ОСОБА_2 селищної ради Вінницького району Вінницької області, ортофотоплан з публічної кадастрової карти України.

За результатами розгляду клопотання відповідачем направлено лист від 12.11.2018 року № 16237/0-4817/0/95-18 "Щодо розгляду клопотання", в якому зазначено, що з метою з'ясування інформації щодо правового статусу земельної ділянки, зазначеної на поданих графічних матеріалах, пропонується погодити викопіювання з планово-картографічними матеріалами у відділі у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та у ОСОБА_2 селищній раді з урахуванням розробленої містобудівної документації (Генерального плану та плану зонування селища ОСОБА_2).

Не погодившись з таким листом-відмовою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Так, частинами 1, 2 пункту "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3 ст. 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

З огляду на це, ОСОБА_1, який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для ведення садівництва.

Частиною 1 статті 117 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Отже, якщо особою, яка звернулася до відповідного суб'єкта владних повноважень виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

Згідно з частиною сьомою цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей об'єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися "відмовою у наданні дозволу" у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов'язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку.

Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу і надає особі право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу відповідно до абзацу 3 частини сьомої статті 118 ЗК України.

Разом з тим, суд зазначає, що відмовляючи у наданні дозволу, відповідний орган повинен навести усі підстави відмови.

Оцінюючи підстави ненадання дозволу, суд не погоджується з доводами відповідача про наявність вмотивованої відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки невідповідність місця розташування земельної ділянки має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

Про невідповідність місця розташування земельної ділянки, яку бажає отримати позивач, плану населеного пункту селища ОСОБА_2 та іншої містобудівної документації відповідач зазначив уже в суді у відзиві, проте посилань на такі підстави лист № 16237/0-4817/0/95-18 від 12.11.2018 року не містить.

Натомість, адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб'єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб'єктом владних повноважень для доведення правомірності свого рішення.

Таким чином, лист відповідача № 16237/0-4817/0/95-18 від 12.11.2018 року, наданий у відповідь на клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, за змістом не може вважатись "відмовою" у розумінні частини 7 статті 118 ЗК України та є протиправним. А тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Водночас, надаючи оцінку вимогам позивача щодо зобов'язання відповідача видати наказ про надання дозволу, необхідно зазначити, що згідно з частиною четвертою 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, відповідачем не прийнято відповідного мотивованого рішення по суті питання, визначеного у клопотанні позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

В рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі, суд перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названим критерієм.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, суд, з метою захисту прав та інтересів позивача, з урахуванням вимог ст. 245 КАС України, а також висновків суду у даній справі щодо порушення процедури розгляду клопотання про надання дозволу позивачу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом зобовязання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01.10.2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні, та прийняти мотивоване рішення, яким вирішити питання надання або мотивованої відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що надання суб'єктом владних повноважень відмови з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, буде вважатися неналежним виконанням судового рішення та нестиме негативні наслідки, передбачені чинним законодавством.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню частково (2/3) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладену у листі № 16237/0-4817/0/95-18 від 12.11.2018 року, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,07 га для ведення садівництва на території ОСОБА_2 селищної ради Вінницького району Вінницької області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01.10.2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,07 га для ведення садівництва на території ОСОБА_2 селищної ради Вінницького району Вінницької області, із урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні, та прийняти мотивоване рішення, яким вирішити питання надання або мотивованої відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, адреса: вул. Тиха, 94, с. Славне, Вінницький район, Вінницька область, 23211) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (, адреса: вул. Келецька, 63, м. Вінниця, Вінницька область, 21100) судовий збір у сумі 939,73 грн. (дев'ятсот тридцять дев'ять гривень сімдесят три копійки).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, адреса: вул. Тиха, 94, с. Славне, Вінницький район, Вінницька область, 23211);

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (, адреса: вул. Келецька, 63, м. Вінниця, Вінницька область, 21100);

Третя особа: ОСОБА_2 сільська рада Вінницького району (, адреса: вул. 40-річчя Перемоги, 7, смт. Стрижавка, Вінницький район, Вінницька область, 23210).

Рішення у повному обсязі виготовлене: 03.04.2019

Суддя Чернюк Алла Юріївна