Справа № 1240/2852/18
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року справа №1240/2852/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., секретаря судового засідання - Тішевського В.В., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 р. (повне судове рішення складено 29 листопада 2018 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 1240/2852/18 (головуючий І інстанції суддя Т.І. Чернявська) за позовом Приватного акціонерного товариства "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Лисичанська нафтова інвестиційна компанія" (далі - позивач) 21.09.2018 звернулось до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач), в якому просило визнати бездіяльність відповідача, повязану з тривалим невиконанням і зупиненням виконання судового рішення у адміністративній справі № 2а/1270/5313/2012 протиправною. Зобовязати відповідача здійснити дії щодо виконання судового рішення у справі № 2а/1270/5313/2012 шляхом безспірного списання коштів державного бюджету за чергою, яка існувала станом на час зупинення провадження з безспірного списання коштів державного бюджету, а саме: 2 205 451, 30 грн. пені та 3 219, 00 грн. витрат на сплату судового збору; вирішити питання судових витрат (а.с. 4-7).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі № 1240/2852/18 позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання виконавчого листа, виданого Вищим адміністративним судом України 29 травня 2014 року у справі № 2а/1270/5313/2012 про стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» пені за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 2 205 451,30 грн. та судових витрат в сумі 3 219,00 грн., внаслідок безпідставного зупинення безспірного списання коштів державного бюджету.

Зобовязано Державну казначейську службу України вчинити дії щодо виконання виконавчого листа, виданого Вищим адміністративним судом України 29 травня 2014 року у справі № 2а/1270/5313/2012 про стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» пені за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 2 205 451,30 грн. та судових витрат в сумі 3 219,00 грн., шляхом безспірного списання коштів державного бюджету за чергою, яка існувала станом на час зупинення безспірного списання коштів державного бюджету.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 131-139).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на абз. 2 п.п. 1 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України; звертає увагу на те, що виконання судового рішення згідно виконавчого листа, виданого Вищим адміністративним судом України 29.05.2014 року у справі № 2а/1270/5313/2012 перебувало у зупиненні у звязку з наявністю інших передбачених законом обставин.

Підставами для зупинення безспірного списання слугували надходження у липні 2016 року та вересні 2017 року листів ОСОБА_3 безпеки України з грифом «Для службового користування» про здійснення перевірочних заходів щодо позивача на предмет вчинення його посадовими особами дій, спрямованих на фінансування тероризму, та порушено питання призупинення операцій з бюджетними коштами щодо позивача.

Апелянт вказує на те, що власником акцій та вигодонабувачем ПРАТ «ЛИНІК» виступає ПАТ «НК «Роснефть», яке згідно з рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 21.06.2018 року включено в перелік юридичних осіб, до яких застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

Також посилається на приписи постанови Правління Національного банку України від 01.10.2015 року № 654.

Зазначає, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обовязкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обовязковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані із порушенням строків.

Також, апелянт звертає увагу на п. 14 Порядку виконання рішень згідно якого після усунення обставин, що були підставою для зупинення безспірного списання коштів і їх перерахування стягувачам, виконавчий документ виконується відповідно до цього Порядку в порядку черговості, що утворилась на момент усунення таких обставин.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, висловив доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Приватне акціонерне товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» (ідентифікаційний код 32292929) є юридичною особою, зареєстрованою 16 грудня 2002 року, місцезнаходженням якої є Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Свердлова, буд. 371, офіс 1-А, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 25 вересня 2018 року за № НОМЕР_1, та здійснює свою діяльність на підставі статуту (а.с. 10-14, 53-56).

Державна казначейська служба України (ідентифікаційний код 37567646) є юридичною особою, зареєстрованою 09 грудня 2010 року, місцезнаходженням якої є м. Київ, Печерський район, вул. Бастіонна, буд. 6, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 25 вересня 2018 року за № НОМЕР_2 (а.с. 57-58).

Пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011 (далі Положення № 460/2011), передбачено, що Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр). Казначейство України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з пунктом 2 Положення № 460/2011 Казначейство України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України (далі - Мінфін України), іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України і Міністра.

Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 Положення № 460/2011).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2012 року у справі № 2а/1270/5313/2012 за позовом приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби, Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання висновку про відшкодування податку на додану вартість в сумі 85 089 656,00 грн. за декларацією за серпень 2011 року та не нарахування пені через несвоєчасне повернення такої заборгованості, зобовязання нарахувати пеню в сумі 2 681 116,49 грн. за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за декларацією за серпень 2011 року та зобовязання відобразити нараховану суму пені у картці особового рахунку апеляційну скаргу задоволено частково, постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2012 року по справі № 2а/1270/5313/2012 скасовано, позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» задоволено повністю:

визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби щодо ненадання до Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області висновку про відшкодування приватному акціонерному товариству «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» податку на додану вартість за декларацією в сумі 85 089 656,00 грн. за серпень 2011 року та не проведення нарахування пені на суму такої заборгованості;

зобовязано Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби нарахувати на суму бюджетної заборгованості пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення у сумі 2 681 116,49 грн за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ за декларацією за серпень 2011 року (а.с. 39-44).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16 квітня 2014 року у справі № 2а/1270/5313/2012 касаційні скарги задоволені частково, постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2012 року у справі № 2а/1270/5313/2012 змінено, резолютивну частину постанови викладено в такій редакції:

«Визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Луганську Державної податкової служби щодо ненадання до Головного управління Державної казначейської служби України в Луганській області висновку про відшкодування приватному акціонерному товариству «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» податку на додану вартість за декларацією в сумі 85 089 656,00 грн за серпень 2011 року та щодо не проведення нарахування пені на суму такої заборгованості.

Стягнути з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Луганській області на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення у сумі 2 205 541,30 грн (два мільйони двісті пять тисяч чотириста пятдесят одна гривня 30 копійок) за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування з ПДВ за декларацією за серпень 2011 року.

В іншій частині позову відмовити».

Стягнуто з Державного бюджету України на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» 3219,00 грн. (три тисячі двісті девятнадцять гривень 00 копійок) судових витрат (а.с. 45-47).

Вищим адміністративним судом України 29 травня 2014 року Приватному акціонерному товариству «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» видано виконавчий лист у справі № 2а/1270/5313/2012 про стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби у Луганській області про стягнення на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення у сумі 2 205 541,30 грн. (два мільйони двісті пять тисяч чотириста пятдесят одна гривня 30 копійок) за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування з ПДВ за декларацією за серпень 2011 року та судових витрат в сумі 3219,00 грн. (а.с. 17).

З листа Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області від 26 листопада 2014 року за № 15-04/236 вбачається, що заява приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» про виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 16 квітня 2014 року у справі № 2а/1270/5313/2012 та додані до неї документи надійшли на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області та зареєстровані. До Державної казначейської служби України сформовано і відправлено пакет документів і виконавчий лист для виконання рішення суду 06 листопада 2014 року (а.с. 18).

Позивач листами від 20 листопада 2014 року, 15 грудня 2014 року, 24 березня 2015 року, 08 вересня 2015 року та 18 листопада 2015 року звертався до Державної казначейської служби України з вимогою надати письмову інформацію щодо тривалого невиконання судового рішення і можливих строків отримання стягнутої у судовому порядку суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (а.с. 19-21, 22-25, 29-31, 32-34, 35-37).

Листом від 28 січня 2015 року за № 5-08/323-1636 Державна казначейська служба України повідомила позивачу, що на виконанні перебуває більш як 180 судових рішень, зареєстрованих раніше, ніж виконавчий лист Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2014 року у справі № 2а/1270/5313/2012 (а.с. 38).

Приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» звернулась до відповідача з листом від 05 червня 2018 року за № 130000/100000-23, в якому запитало інформацію у якій черзі на виконанні, зокрема, знаходиться виконавчий лист Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2014 року у справі № 2а/1270/5313/2012 (а.с. 48).

Державна казначейська служба України листом від 09 липня 2018 року № 5-08/182-11117 повідомила, що відповідач призупинив безспірне списання коштів за судовим рішенням у справі № 2а/1270/5313/2012, посилаючись на те, що одним із власників акцій та вигодонабувачів позивача є ПАТ «НК «Роснефть», яке відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яке затверджено Указом Президента України від 21 червня 2018 року № 176/2018, включено до переліку юридичних осіб, до яких застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції). Крім того, листами ОСОБА_3 безпеки України від 15 липня 2016 року та від 11 вересня 2017 року з грифом «Для службового користування» порушено питання призупинення операцій з бюджетними коштами, присудженими на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» (а.с. 49).

Листом від 02 серпня 2018 року № 130000/10000-0426 позивач запропонував відповідачу відновити стягнення та надати інформацію щодо заходів про виконання безспірного списання коштів бюджету і строків повернення заборгованості (а.с. 50-51).

На даний час рішення суду не виконано.

Предметом спору в даній справі є бездіяльність відповідача щодо невиконання судового рішення про стягнення на користь позивача бюджетної заборгованості з податку на додану вартість та судових витрат внаслідок зупинення безспірного списання коштів державного бюджету на підставі листів ОСОБА_3 безпеки України від 15 липня 2016 року та від 11 вересня 2017 року з грифом «Для службового користування» та рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яке введено в дію Указом Президента України від 21 червня 2018 року № 176/2018.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі Порядок № 845).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 845 у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні:

безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів (абзац другий);

боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання (абзац третій);

виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження" (абзац четвертий);

стягувачі - фізичні та юридичні особи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів, державні органи (посадові особи) за рішеннями про стягнення коштів в дохід держави (абзац шостий).

Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій) (пункт 3 Порядку № 845).

Відповідно до підпункту 6 пункту 16 Порядку № 845 органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів з метою забезпечення бюджетного відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку.

Безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів (пункт 19 Порядку № 845).

Казначейство здійснює в порядку черговості надходження виконавчих документів безспірне списання коштів державного бюджету в розмірі, встановленому судом або узгодженому органом державної фіскальної служби із стягувачем, та перераховує такі кошти на рахунок стягувача, зазначений у виконавчому документі або його заяві про виконання рішення про стягнення коштів (абзац пятий пункту 23 Порядку № 845).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 845 органи Казначейства:

1) забезпечують у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку. Після виконання у повному обсязі виконавчого документа суду або іншого органу (посадової особи) такий документ повертається до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав з відміткою про його виконання;

2) вживають заходів до виконання виконавчих документів;

3) розглядають письмові звернення (вимоги) щодо виконання виконавчих документів осіб, які беруть участь у справі, державних виконавців, а також прокурорів - учасників виконавчого провадження.

Під час виконання виконавчих документів органи Казначейства відповідно до підпункту 6 пункту 5 Порядку № 845 мають право відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком.

Пунктом 13 Порядку № 845 регламентовано, що зупинення безспірного списання коштів здійснюється у разі:

1) зупинення судом виконання:

виконавчого документа;

рішення про стягнення коштів;

3) звернення до суду із заявою про заміну особи (боржника, стягувача) правонаступником;

4) наявності інших передбачених законом обставин.

Після усунення обставин, що були підставою для зупинення безспірного списання коштів і їх перерахування стягувачам, виконавчий документ виконується відповідно до цього Порядку в порядку черговості, що утворилася на момент усунення таких обставин (пункт 14 Порядку № 845).

Оскільки на виконанні у Державній казначейській службі України перебуває виконавчий документ про безспірне списання коштів державного бюджету за судовим рішенням про стягнення надходжень бюджету (стягнення з Державного бюджету України на користь платника податків бюджетної заборгованості з податку на додану вартість), на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону субєкти: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Щодо невиконання відповідачем судового рішення про стягнення на користь позивача бюджетної заборгованості з податку на додану вартість внаслідок зупинення безспірного списання коштів державного бюджету на підставі листів ОСОБА_3 безпеки України від 15 липня 2016 року та від 11 вересня 2017 року суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2229-XII «Про ОСОБА_3 безпеки України» (далі Закон № 2229-XII) визначено, що ОСОБА_3 безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2229-XII на ОСОБА_3 безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

До завдань ОСОБА_3 безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України (частина друга статті 2 Закону № 2229-XII).

Пунктом 7 частини другої статті 25 Закону № 2229-XII ОСОБА_3 безпеки України, її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов'язків надається право ініціювати згідно із законом питання накладення на невизначений строк арешту на активи, що пов'язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них за зверненням особи, яка може документально підтвердити потреби в покритті основних та надзвичайних витрат.

Особливості провадження у справах за зверненням ОСОБА_3 безпеки України щодо накладення арешту на активи, що пов'язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них визначені КАС України (до 15 грудня 2017 року статтею 183-4, після 15 грудня 2017 року статтею 284).

Частиною 1 ст. 284 КАС України передбачено, що провадження у справах щодо накладення арешту на активи, що повязані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них здійснюється на підставі позову Голови ОСОБА_3 безпеки України або його заступника.

ОСОБА_3 безпеки України від 15 липня 2016 року та від 11 вересня 2017 року з грифом «Для службового користування» не є рішенням суду щодо накладення арешту на активи, які повязані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН.

Листом від 10 жовтня 2018 року за № 8/1/2-11212 ОСОБА_3 безпеки України повідомила суду, що на адресу Державної казначейської служби України 15 липня 2016 року та 11 вересня 2017 року надіслано інформування, що містять конфіденційну інформацію щодо можливого протиправного проведення операцій з бюджетними коштами посадовими особами підприємств, установ, організацій, які знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, у тому числі щодо Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія», які знищені у встановленому законом порядку (а.с. 109).

Тобто, зазначені обставини давали підстави відповідачу не на обовязкове зупинення судового рішення, а на перевірку зазначеної інформації шляхом звернення до правоохоронних органів стосовно наявних у них кримінальних проваджень або судових рішень, які давали б підстави для зупинення виконання судового рішення у справі № 2а/1270/5313/2012.

На запит відповідача від 08 жовтня 2018 року за № 5-08/2209-16518 щодо надання письмової згоди для надання до суду належним чином засвідчених копій або витягів з листів ОСОБА_3 безпеки України від 15 липня 2016 року та від 11 вересня 2017 року з грифом «Для службового користування» в частині, що стосується приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія», ОСОБА_3 безпеки України листом від 20 жовтня 2018 року за № 8/1/2-11556 не надала Державній казначейській службі України дозволу на направлення до суду копій листів ОСОБА_3 безпеки України від 15 липня 2016 року та від 11 вересня 2017 року, які мають гриф «Для службового користування», внаслідок того, що зазначені листи стосуються діяльності не лише приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія», а й інших субєктів господарювання (а.с. 78, 103).

Суд апеляційної інстанції вказує на те, що місто Лисичанськ (Лисичанська міська рада) Луганської області є населеним пунктом, на території якого з 14 квітня 2014 року здійснювалась та здійснюється по теперішній час антитерористична операція, а не населеним пунктом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Отже, надана відповідачу ОСОБА_3 безпеки України інформація щодо можливого протиправного проведення операцій з бюджетними коштами посадовими особами Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» внаслідок знаходження на тимчасово непідконтрольній українській владі території, не відповідає дійсності.

Таким чином, листи ОСОБА_3 безпеки України не є нормативно-правовим актом або рішенням органу владних повноважень, не є рішенням суду щодо накладення арешту на активи, які повязані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, а носять інформаційно-рекомендаційний характер для Державної казначейської служби України при здійснення бюджетного відшкодування на користь платників податків, які знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території.

Отже, у розумінні підпункту 6 пункту 5 та підпункту 4 пункту 13 Порядку № 845 листи ОСОБА_3 безпеки України від 15 липня 2016 року та від 11 вересня 2017 року, на які посилається апелянт, не є іншими передбаченими законом обставинами для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету на користь позивача.

Щодо невиконання відповідачем судового рішення про стягнення на користь позивача бюджетної заборгованості з податку на додану вартість та судових витрат внаслідок зупинення безспірного списання коштів державного бюджету на підставі рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яке введено в дію Указом Президента України від 21 червня 2018 року № 176/2018, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 14 серпня 2014 року № 1644-VII «Про санкції» (далі Закону № 1644-VII) з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).

Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також субєктів, які здійснюють терористичну діяльність (ч. 2 ст. 1 Закону).

Отже, Закон № 1644-VII передбачає, що санкції можуть бути застосовані по відношенню як до іноземної юридичної особи, так і до юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1644-VII підставами для застосування санкцій є:

1) дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших субєктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод;

2) резолюції Генеральної Асамблеї та Ради Безпеки Організації Обєднаних Націй;

3) рішення та регламенти Ради Європейського Союзу;

4) факти порушень Загальної декларації прав людини, Статуту Організації Обєднаних Націй.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону № 1644-VII підставою для застосування санкцій також є вчинення іноземною державою, іноземною юридичною особою, юридичною особою, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземцем, особою без громадянства, а також субєктами, які здійснюють терористичну діяльність, дій, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, стосовно іншої іноземної держави, громадян чи юридичних осіб останньої.

Частиною першою статті 4 Закону № 1644-VII визначено, що видами санкцій згідно з цим Законом є:

1) блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном;

2) обмеження торговельних операцій;

3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України;

4) запобігання виведенню капіталів за межі України;

5) зупинення виконання економічних та фінансових зобовязань;

6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами;

7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах;

8) заборона користування радіочастотним ресурсом України;

9) обмеження або припинення надання телекомунікаційних послуг і використання телекомунікаційних мереж загального користування;

10) заборона здійснення державних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб-резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також державних закупівель у інших субєктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з цим Законом;

11) заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів та повітряних суден до повітряного простору України або здійснення посадки на території України;

12) повна або часткова заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, емітентами яких є особи, до яких застосовано санкції згідно з цим Законом;

13) заборона видачі дозволів, ліцензій Національного банку України на здійснення інвестицій в іноземну державу, розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах на території іноземної держави;

14) припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави;

15) заборона здійснення Національним банком України реєстрації учасника міжнародної платіжної системи, платіжною організацією якої є резидент іноземної держави;

16) заборона збільшення розміру статутного капіталу господарських товариств, підприємств, у яких резидент іноземної держави, іноземна держава, юридична особа, учасником якої є нерезидент або іноземна держава, володіє 10 і більше відсотками статутного капіталу або має вплив на управління юридичною особою чи її діяльність;

17) запровадження додаткових заходів у сфері екологічного, санітарного, фітосанітарного та ветеринарного контролю;

18) припинення дії торговельних угод, спільних проектів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони;

19) заборона передання технологій, прав на обєкти права інтелектуальної власності;

20) припинення культурних обмінів, наукового співробітництва, освітніх та спортивних контактів, розважальних програм з іноземними державами та іноземними юридичними особами;

21) відмова в наданні та скасування віз резидентам іноземних держав, застосування інших заборон вїзду на територію України;

22) припинення дії міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України;

23) анулювання офіційних візитів, засідань, переговорів з питань укладення договорів чи угод;

24) позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення;

25) інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом.

Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо іноземної держави або невизначеного кола осіб певного виду діяльності (секторальні санкції), передбачених пунктами 1-5, 13-15, 17-19, 25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України, вводиться в дію указом Президента України та затверджується протягом 48 годин з дня видання указу Президента України постановою Верховної Ради України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту прийняття постанови Верховної Ради України і є обовязковим до виконання (частина друга статті 5 Закону № 1644-VII).

Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також субєктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1-21, 23-25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обовязковим до виконання (частина третя статті 5 Закону № 1644-VII).

Пунктом 2 рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 21 червня 2018 року № 176/2018, застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до окремих фізичних і юридичних осіб та внесено зміни до санкцій, застосованих відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 травня 2018 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», уведеного в дію Указом Президента України від 14 травня 2018 року № 126, виклавши додатки 1 та 2 до зазначеного рішення у редакціях, що додаються.

Згідно з додатком 2 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» за порядковим номером 493 до публічного акціонерного товариства «Нафтова компанія «Роснефть» (публичное акционерное общество «Нефтяная компания «Роснефть»), основний державний реєстраційний номер 502, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3, місцезнаходження юридичної особи 615035, Російська Федерація, м. Москва, наб. Софійська, 26/1, на три роки застосовані такі персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) як запобігання виведенню капіталів за межі України та заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах.

Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введене в дію Указом Президента України від 21 червня 2018 року № 176/2018, яким застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до окремих фізичних і юридичних осіб та внесено зміни до санкцій, застосованих відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 травня 2018 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», уведеного в дію Указом Президента України від 14 травня 2018 року № 126, є актом індивідуальної дії, оскільки стосується прав або інтересів осіб, до яких застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

Відповідач безпідставно поширює запроваджені рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» обмежувальні заходи (санкції) щодо публічного акціонерного товариства «Нафтова компанія «Роснефть» (публичное акционерное общество «Нефтяная компания «Роснефть»), яке є іноземною юридичною особою, на Приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія», яке є юридичною особою, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи. Позивач не є особою, стосовно якої вищевказаним рішенням Ради національної безпеки і оборони України вводяться в дію персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції).

З урахуванням вищенаведеного, положення постанови Правління Національного банку України від 01 жовтня 2015 року № 654 «Про забезпечення реалізації і моніторингу ефективності персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», на які посилається апелянт, до спірних правовідносин не застосовуються.

Таким чином, у розумінні підпункту 6 пункту 5 та підпункту 4 пункту 13 Порядку № 845 рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким застосовані обмежувальні заходи (санкції) щодо публічного акціонерного товариства «Нафтова компанія «Роснефть» (публичное акционерное общество «Нефтяная компания «Роснефть») як іноземної юридичної особи, на яке посилається відповідач, не є іншими передбаченими законом обставинами для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету на користь позивача.

З огляду на вищенаведене, невиконання Державною казначейською службою України виконавчого листа, виданого Вищим адміністративним судом України 29 травня 2014 року у справі № 2а/1270/5313/2012 про стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області на користь Приватного акціонерного товариства Лисичанська нафтова інвестиційна компанія пені за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 2 205 451,30 грн. та судових витрат в сумі 3 219,00 грн, внаслідок безпідставного зупинення безспірного списання коштів державного бюджету, обумовлено безпідставним зупиненням безспірного списання коштів державного бюджету (тобто, за відсутності передбачених законом обставин для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету на користь позивача).

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року у справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити. Тобто, бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (№ рішення в ЄДРСР 54398764).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що невиконання Державною казначейською службою України виконавчого листа про стягнення з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та судових витрат внаслідок безпідставного зупинення безспірного списання коштів державного бюджету є протиправною бездіяльністю відповідача, що свідчить про наявність правових підстав для зобовязання відповідача до вчинення необхідних дій з метою відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів позивача.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

З огляду на викладене, позов належить задовольнити повністю, з коригуванням обраного позивачем способу судового захисту, який відповідає обєкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання виконавчого листа, виданого Вищим адміністративним судом України 29 травня 2014 року у справі № 2а/1270/5313/2012 про стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області на користь Приватного акціонерного товариства Лисичанська нафтова інвестиційна компанія пені за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 2 205 451,30 грн. та судових витрат в сумі 3 219,00 грн, внаслідок безпідставного зупинення безспірного списання коштів державного бюджету; зобовязати Державну казначейську службу України вчинити дії щодо виконання виконавчого листа, виданого Вищим адміністративним судом України 29 травня 2014 року у справі № 2а/1270/5313/2012 про стягнення з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області на користь Приватного акціонерного товариства Лисичанська нафтова інвестиційна компанія пені за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 2 205 451,30 грн та судових витрат в сумі 3 219,00 грн, шляхом безспірного списання коштів державного бюджету за чергою, яка існувала станом на час зупинення безспірного списання коштів державного бюджету.

Посилання апелянта на п. 14 Порядку № 845 є необґрунтованим, оскільки зазначений пункт застосовується у випадку, коли належні підстави дійсно існували і після їх усунення виконавчий документ виконується відповідно до цього Порядку в порядку черговості, що утворилась на момент усунення таких обставин.

Однак, в даному випадку були відсутні підстави, які б давали право зупинення списання бюджетних коштів на момент зняття стягувача з черги.

Така поведінка відповідача щодо невиконання судового рішення, ухваленого іменем України, такого, що набрало законної сили, свідчить про ігнорування приписів ч. 2 ст. 14 КАС України щодо обовязковості виконання судових рішень всіма органами державної влади на всій території України.

Крім того, саме на відповідача покладений обовязок належним чином вести чергу з виконання судових рішень, повязаних зі стягненням коштів Державного бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено правомірності зупинення виконання судового рішення у адміністративній справі № 2а/1270/5313/2012.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 р. у справі № 1240/2852/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 29 березня 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

ОСОБА_4