Справа № 808/1704/18
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2019 року м. Дніпросправа № 808/1704/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року (суддя Стрельнікова Н.В., м. Запоріжжя, повний текст складено 16.11.2018 року) у справі № 808/1704/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мелітопольський ливарний завод» до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в:

11.05.2018 року ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі по тексту - відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення: № 1 від 01.02.2018 року (форми В1) щодо зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість задекларовану на рахунок платника у банку у сумі 102997,00 грн. (за липень 2017 року у сумі 67380,00 грн., за жовтень 2017 року у сумі 35617,00 грн.) та штрафних (фінансових) санкцій на суму 25749,25 грн.; № 1 від 01.02.2018 року (форми В4) щодо зменшення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 217593,00 грн, в тому числі по періодах червень 2017 року - 89926,00 грн., липень 2017 року - 12167,00 грн., серпень 2017 року - 9167,00 грн.; вересень 2017 року - 106333 грн., жовтень 2017 року - 217593,00 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.11.2018 року позовні вимоги ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» задоволено в повному обсязі, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області № 1 від 01 лютого 2018 року та №1 від 01 лютого 2018 року.

Головне управління ДФС у Запорізькій області, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначав, що суд при прийнятті рішення не врахував, що суб'єкт господарювання фізична особа-підприємець ОСОБА_1, який був контрагентом позивача, у своїй діяльності не створює реальних дій по продажу товарів, та метою діяльності якого є проведення фіктивних господарських операцій, не прослідковуються ланцюги придбання товарів, ФОП ОСОБА_1 не придбавав ті товари, які постачав позивачу. Апелянт вказував на операції, здійснені позивачем зі своїм контрагентом, не пов'язані з господарською діяльністю товариства та самого ФОП, операції не підтверджені всіма первинними документами, встановлено недоцільність отримання замовлених товарів. Апелянт зазначив, що при перевірці позивача встановив, що первинні документи, які повинні підтверджувати факт здійснення господарських операцій, складені з порушеннями, інші первинні документи взагалі відсутні, зокрема відсутні акти прийому-передачі товарів, сертифікати якості продукції. Апелянт вказував, що відсутні документи, які б підтверджували походження товарів у контрагента, відсутні сертифікати, паспорти, формуляри на товари, наявні документи складені формально.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що показники від'ємного значення сформовані на підставі взаємовідносин з контрагентом, який є платником податків та спроможний був здійснювати господарські операції, що підтверджується виконанням договору. Суд першої інстанції дійшов висновку, що взаємовідносини між позивачем та ФОП ОСОБА_1 є фактичними, мають ознаки реальних господарських відносин та мають на меті отримання прибутку шляхом здійснення господарсько-договірних операцій. Суд вказав на відсутність доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання операцій з постачання товарів, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтвердили недобросовісність позивача як платника податків та позбавляли його права на податковий кредит. Суд першої інстанції зауважив, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою використання їх в господарській діяльності. Усі придбані товари відповідають напрямку господарської діяльності позивача. Укладений договір з контрагентом безпосередньо пов'язаний з господарською діяльністю позивача. Документи, які надані позивачем, суд вважає достатніми та такими, що підтверджують факт придбання товарів у контрагентів, використання їх у власній господарській діяльності, та настання змін в майновому стані платника податків. Наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо незаконності віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту є необґрунтованим, що виключає наявність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій. Суд першої інстанції вказував, що відповідачем не спростовується, що контрагент позивача на час вчинення господарських операцій мав чинний статус платника ПДВ, повідомлень про відсутність за місцезнаходженням до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено, тому суд виходить з того, що наведені в акті перевірки доводи щодо неспроможності контрагента позивача здійснювати певні види господарської діяльності відповідачем як суб'єктом владних повноважень суду не доведені та не підтверджені жодними доказами. Жодного вироку по кримінальній справі по вищезазначеному контрагенту податковим органом до суду не надано.

Як встановлено з матеріалів справи, Головним управлінням ДФС у Запорізькій області з 28.12.2017 року по 12.01.2018 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» з питань достовірності нарахування суми від'ємного значення різниці між сумою податкового кредиту за жовтень 2017 року. Результати перевірки оформлено актом № 31/08-01-56-01/25485576 від 18.01.2018 року. Відповідно до висновків акту ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» порушено п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.200.1 ст. 200, п.п. «б» п.200.4 ст. 200, п. 201.1, п.201.4, п.201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого завищено: від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р. 19): за червень 2017 року на суму 89926 грн.; від'ємне значення з податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (р.20.2.1) на суму 102997 грн. Підставою для визначення таких висновків, на думку податкового органу, є нереальність здійснення господарських відносин з ФОП ОСОБА_1, відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення операцій.

Встановлено, що 01.02.2018 року Головним управлінням ДФС у Запорізькій області на підставі акту камеральної перевірки №959/28-10-47-07/07917635 від 18.09.2017 року та акту №31/08-01-56-01/25485576 від 18.01.2018 року винесено податкові повідомлення-рішення: №1, яким ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість задекларовану на рахунок платника у банку у сумі 102997 грн. (за липень 2017 року у сумі 67380 грн., за жовтень 2017 року у сумі 35617 грн.) та штрафних (фінансових) санкцій на суму 25749,25 грн.; №1, яким зменшено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у сумі 217593 грн.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» звернулось зі скаргою до ДФС України, яка рішенням № 14716/6/99-99-11-04-08-25 від 26.04.2018 року залишена без задоволення, податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Матеріалами справи встановлено, що між ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» (покупець) та ФОП ОСОБА_1 (продавець, постачальник) укладено договір купівлі-продажу № 1 від 03.04.2017 року, згідно умов якого постачальник зобов'язувався передати у власність покупця товар згідно номенклатури, по ціні та в кількості вказаній у специфікаціях, покупець з свого боку приймає товар та оплачує за нього. Господарські взаємовідносини з ФОП ОСОБА_1 було відображено позивачем у бухгалтерській та податковій звітності. Згідно додаткової угоди № 1 від 04.04.2017 року до договору, змінено умови поставки товару автомобільним транспортом.

Відповідно до листів ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» до ФОП ОСОБА_1, покупець прохав здійснити йому поставку визначений перелік товарів.

Відпуск товару здійснювався відповідно до видаткових накладних № РН-0000008 від 29.06.2017 року, № РН-0000009 від 06.07.2017 року, № РН-0000010 від 19.07.2017 року, № РН-0000011 від 24.07.2017 року, № РН-0000012 від 27.07.2017 року, № РН-0000013 від 30.10.2017 року, № РН-0000014 від 30.10.2017 року, № РН-0000015 від 31.10.2017 року. На поставлений товар (подбаробаньє палессе, шнек, шнек бункера наклонний, шнек загрузочний, ніж тощо) продавцем видано сертифікати якості.

За результатами виконання договору ФОП ОСОБА_1 видав ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» податкові накладні № 2 від 13.10.2017 року, № 1 від 06.10.2017 року, № 1 від 22.09.2017 року, № 2 від 18.08.2017 року, № 1 від 08.08.2018 року, № 4 від 31.07.2017 року, № 6 від 20.07.2017 року, № 5 від 13.07.2017 року, № 3 від 12.07.2017 року, № 2 від 06.07.2017 року№ 1 від 06.07.2017 року, № 3 від 29.06.2017 року, № 2 від 29.06.2017 року, № 1 від 01.06.2017 року, які мають необхідні реквізити та відповідають нормам Податкового кодексу України, зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних. Оплата за отриманий товар згідно договору підтверджується виписками по банківським рахункам.

В матеріалах справи наявні копії товарно-транспортних накладних, відповідно до яких транспортування вантажу здійснювалось покупцем - ТОВ «Мелітопольський ливарний завод», вантажовідправник ФОП ОСОБА_1, вантажоодержувач ТОВ «Мелітопольський ливарний завод», перевізник ФОП ОСОБА_2 перевезення товару здійснювалось з пункту навантаження: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Герцена, буд. 107, до пункту розвантаження: м. Мелітополь, вул. Героїв України, 188/2, що є складом ТОВ «Мелітопольський ливарний завод».

З перевізником ФОП ОСОБА_2 було укладено договір перевезення вантажу від 03.01.2017 року № 1.

З матеріалів справи вбачається, що придбаний у ФОП ОСОБА_1, товар, був використаний ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» для виготовлення власної продукції, як компоненти іншого устаткування, яке згідно митних декларацій було поставлено за межі України. Придбаний товар було поставлено ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» на складський облік, що підтверджується картками складського обліку матеріалів.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України станом на 12.09.2016 року, ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» є діючим підприємством, видами діяльності якого є лиття чавуну, оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

Головне управління ДФС у Запорізькій області, частково обґрунтовує свою позицію наявністю кримінальних справ відносно посадових осіб ТОВ «Мелітопольський ливарний завод».

Згідно постанови слідчого СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області від 17.08.2018 року про закриття кримінального провадження №0000028 вирішено закрити кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю в діях посадових осіб ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України.

Однак, встановлено, що в межах кримінального провадження був допитаний як свідок ФОП ОСОБА_1, та підтвердив дійсність поставки замовлених ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» товарів, пояснив джерела їх походження.

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. На даних бухгалтерського обліку ґрунтується фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Первинні документи по відображенню господарських операцій являються основою і для податкового обліку.

Первинний документ згідно з визначенням ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Колегія суддів вказує, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Відповідно до п. 44.1, п.п. 44.3 - 44.5 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що законодавцем визначається поняття первинних документів, як доказів, які підтверджують реальність здійснення економічної господарської операції, здійснення договірних відносин за результатами яких відбулась зміна майнового стану платника податків та змінились показники податкового зобов'язання такого платника. Первинні документи повинні підтвердити укладання договору між платником податку, у даному випадку позивачем, його виконання тобто отримання послуг для власної діяльності, здійснення оплати, що передбачає передачу коштів від замовника на рахунок виконавця. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричинити реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно п. 198.2, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1 - 200.4 ст. 200 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. Не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, складена платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду.

Відповідно до п.п. 200.3, 200.4 ст. 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» правомірно віднесено суми сплачені при отриманні товарів до сум валових витрат та правомірно сформовано податковий кредит, що зрештою сформувало від'ємне значення. Бюджетному відшкодуванню підлягає частина від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності відображення в податковому обліку господарських операцій ТОВ «Мелітопольський ливарний завод» з ФОП ОСОБА_1, у зв'язку з фактичними підтвердженнями реальності господарських операцій. Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що договір, який діяв між позивачем та ФОП ОСОБА_1 визнаний судом недійсним або розірваний з ініціативи сторін. Податковий орган не наділений правом визначати, які договори є нікчемними, і відповідно до цього не має права створювати певні наслідки з своїх припущень.

Варто вказати, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки в оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших первинних документів (видаткових накладних, рахунків-фактур, податкових накладних тощо) можливо встановити зміну власного капіталу та виникнення зобов'язання сплатити продавцям кошти за отриманий товар.

Аналогічної думки дотримується Верховний Суд у рішенні від 17.01.2018 року у справі № К/9901/2529/18 та у рішенні від 16.01.2018 року у справі № К/9901/1478/18.

Отже, аналізуючи викладені обставини та матеріали справи, встановлено підтвердження реальності здійснення контрагентом позивача господарських відносин, виконання договору. Головною ознакою по комерційній корисності від отриманого товару є його використання у своїй власній діяльності. Ознакою дійсності господарських операцій є зміна майнового стану платника податків, у процесі отримання а потім використання товару, майновий стан та наявність активів у позивача змінювалась. Оплата за отриманий товар - підтверджена.

Судова колегія зазначає, що від'ємне значення сформоване за результатами взаємовідносин з контрагентом, визначене вірно, враховуючи правомірність формування сум податкового кредиту та підтвердження його виникнення. Від'ємне значення суми ПДВ виникає у разі, коли податковий кредит платника більший за податкове зобов'язання, враховуючи, що податковий кредит позивачем сформовано вірно, його формування підтверджено всіма первинними документами, сума від'ємного значення не потребує коригування.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства Україн, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року у справі № 808/1704/18 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 328 - 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник