Справа № 810/3556/16
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 квітня 2019 року

Київ

справа №810/3556/16

адміністративне провадження №К/9901/37587/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 28.12.2016 року (Суддя: Лапій С.М.),

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017 року (Судді: В.В. Кузьменко В.В., Я.М. Василенко, Степанюк А.Г.),

у справі № 810/3556/16

за позовом Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

до ОСОБА_5

про стягнення податкового боргу в розмірі 20 833,33 грн, -

В С Т А Н О В И В:

07.11.2016 року Білоцерківська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - позивач, Білоцерківська ОДПІ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_5 (далі - відповідач, ОСОБА_5) про стягнення податкового боргу в розмірі 20 833,33 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 28.12.2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права при розгляді справи, просив суд скасувати судові рішення і прийняти нове, яким задовольнити позов.

Касаційну скаргу обґрунтував тим, що суди першої та апеляційної інстанції при вирішенні справи про стягнення податкового боргу, вийшли за межі позовних вимог, надавши оцінку правомірності прийняття податкового повідомлення - рішення на підставі якого виник податковий борг, оскільки правомірність прийняття вказаного рішення не було предметом позову. До того ж грошове зобов'язання, визначене у вказаному податковому повідомленні-рішенні є узгодженим, оскільки податкове повідомлення-рішення відповідачем не оскаржено та сума, визначена до сплати у податковому повідомленні-рішенні, відповідачем самостійно не сплачена.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами, сума стягнення в даній справі виникла внаслідок несплати відповідачем транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік к розмірі 20 833,33 грн, визначеного Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області в податковому повідомленні-рішенні форми "Ф" від 18.06.2015 № 22-15, та у подальшому виставлена в податковій вимозі форми «Ф» від 09.03.2016 № 430-23/17.

Вказане податкове повідомлення-рішення від 18.06.2015 №22-15 та вимога направлені на адресу відповідача засобами поштового зв'язку, та повернуті з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

З приводу викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно пп.14.1.175 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Підпункт 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачає, що контролюючі органи мають право, крім іншого, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Пункт 59.1 статті 59 ПК України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У відповідності до пункту 56.1 статті 56 рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Пунктом 95.1 статті 95 ПК України передбачено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з п. 95.2 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції посилались на те, що відповідач фактично не отримував податкове повідомлення-рішення від 18.06.2015 року та податкову вимогу від 09.03.2016 року, оскільки повідомлення про вручення поштового відправлення вказаних рішень повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання». З огляду на викладене суди під час вирішення справи надали оцінку правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення та дійшли висновку про відсутність обов'язку сплати транспортного податку у фізичних осіб, що стало підставою для відмови у позові про стягнення з відповідача податкового боргу зі сплати транспортного податку.

Суд касаційної інстанції не погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції, оскільки при вирішенні спору про стягнення податкового боргу суд не може давати оцінку правомірності прийнятого податкового повідомлення - рішення на підставі якого виник податковий борг, оскільки це не є предметом такого правового спору.

Проте, таку оцінку суд може надати під час розгляду справи про правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення.

Аналогічний висновок щодо неправомірності надання судами оцінки податковому повідомленню-рішенню, коли предметом позову є стягнення - викладений в постанові Верховного Суду від 25.01.2019 року по справі № 810/1760/17.

Суди попередніх інстанцій вийшли за межі позовних вимог дослідивши правомірність винесення податкового повідомлення-рішення, оскільки предметом спору за вирішенням якого звернувся позивач є стягнення податкового боргу, тому в межах вказаного спору перевірці підлягали обставини щодо наявності податкового боргу, за стягненням якого звернувся контролюючий орган.

Як вбачається з рішень судів першої та апеляційної інстанції, судами фактично не було встановлено чи було чинним податкове повідомлення - рішення, на підставі якого виник податковий борг, і чи не було воно предметом оскарження в судах, будь - які письмові докази з цього приводу в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом з тим, за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, суд першої інстанції не позбавлений можливості витребувати докази за власною ініціативою на підтвердження обставин справи.

Відповідно до частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що суди допустили порушення норм процесуального права, не встановивши фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 28.12.2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2017 року у справі № 810/3556/16 скасувати.

Справу направити на новий розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис) І.А. Васильєва
Судді: (підпис) С.С. Пасічник
підпис) В.П. Юрченко