Справа № 620/4200/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4200/18 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ганечко О.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати дії відповідача щодо нарахування та виплати йому одноразової компенсації у сумі 189,60 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 № 836 - неправомірними;

- зобов'язати відповідача донарахувати і виплатити йому, з урахуванням отриманої суми, разову компенсацію, призначену за втрату здоров'я як інваліду 3 групи у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, згідно абзацу другого частини першої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема вказував на пріоритетність законів над урядовими нормативно - правовими актами при виплаті одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), про що йому видано посвідчення від 05 серпня 2010 року.

Відповідно до довідок та актів огляду МСЕК від 22 липня 2010 року серії МСЕ-ЧНВ № 078043 та від 04 вересня 2013 року серії АВ № 0111556, позивачу установлено третю групу інвалідності (з 04 вересня 2013 року - безтермінове).

Експертним висновком Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії № 263 від 25.05.2010 року встановлено, що захворювання пов'язане з виконанням обов'язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

У зв'язку з наведеним 10 грудня 2018 року, позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив перерахувати та виплатити йому одноразову компенсацію у розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

Листом від 12 грудня 2018 року № 8148 відповідач, розглянувши звернення ОСОБА_2, повідомив, що відповідно до матеріалів особової справи, інвалідність позивачу встановлена 22 липня 2010 року (3 група), а після перегляду 04 вересня 2013 року підтверджено 3 групу інвалідності безтерміново. Відповідно до власноруч написаної заяви від 19 серпня 2010 року, Управлінням нараховано та виплачено одноразову компенсацію позивачу у сумі 189,60 грн. Також у листі зазначено, що за вимогами чинного законодавства одноразова компенсація виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, тому, станом на момент звернення позивача, не має правових підстав для виплати одноразової грошової компенсації, оскільки норма Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на яку посилається у заяві позивач, починаючи з 2015 року не чинна (а.с. 9).

Вважаючи вказану відмову відповідача неправомірною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ; у редакції, чинній на момент встановлення позивачу інвалідності - 22.07.2010), одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведеної норми права вбачається, що розмір одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначається Кабінетом Міністрів України.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, розміри виплат, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачуються в таких розмірах: інвалідам ІII групи - 18960 тис. карбованців (189,60 грн.).

З рішення про призначення компенсації від 19.09.2010, платіжного доручення та протоколу вбачається, що позивачу було здійснено виплату одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до положень статті 48 Закону №76-VIII в розмірі 189,60 грн., передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 № 836, що не заперечується позивачем. (а.с. 23).

Як вбачається з листа відповідача від 12 грудня 2018 № 8148, Управління відмовило позивачу у здійсненні виплати одноразової компенсації, оскільки така вже була йому виплачена в належному розмірі, передбаченому статтею 48 Закону № 76-VIII, відповідно до власноруч написаної заяви (а.с. 9, 21-22).

Тому, відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушеного права позивача на виплату одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки виплата такої компенсації вже була здійснена позивачу, у порядку та розмірах, визначених чинним на той час законодавством України, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 № 836, відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача щодо невірного застосування статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині суми розміру виплат одноразової компенсації, оскільки виплата одноразової компенсації позивачу здійснена у 2010 році відповідно до поданої позивачем заяви і не могла бути проведена відповідно до положень статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції Закону від 28.12.2014 №76-VIII), оскільки такі зміни внесені значно пізніше.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.2017 року № 2082-VIII статтю 48 викладено в новій редакції (зміни набрали чинності з 28.06.2017 року) у якій серед іншого зазначено, що компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Тому, вказані доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 22 січня 2019 року та не можуть бути підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: