Справа № 420/1553/19
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1553/19
УХВАЛА
29 березня 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ України,
В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати незаконною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області щодо нездійснення з позивачем остаточного розрахунку в день звільнення; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки належних до виплати при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ коштів за період з 19.05.2008 по 15.06.2012 в сумі 167447 грн.
Ухвалою судді від 20.03.2019 позовна заява залишена без руху через наявність недоліків, зокрема на підставі ч.1 ст.123 КАС України, у звязку з пропуском строку звернення до суду із даними вимогами.
26.03.2019 до суду від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій наведені ідентичні аргументи, оцінки яким була надана судом в ухвалі від 20.03.2019.
Зокрема, позивач зазначив, що строк звернення до суду в зазначеній категорії спорів не застосовується, що відповідає правовій позиції ВАСУ у справі № 380/380/15-а в ухвалі від 03.02.2016. Також позивач послався на постанову Верховного Суду України від 14.11.2012 у справі № 6-139цс, згідно якої за змістом ст.ст. 116, 117 КЗпП України за своєю сутністю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не належить до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку. Вимоги про стягнення середнього заробітку є вимогами повязаними з виплатою заробітної плати. Також позивач послався на рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі № 1-13/2013, відповідно до якого під заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Судом вже зазначалося, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати (правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16, провадження № 12-301гс18).
З урахуванням вищевикладеного, встановлена ч.2 ст.233 КЗпП України пільга щодо відсутності обмежень будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної позивачеві заробітної плати не поширюється на заявлені в даному позові вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в частині проведення несвоєчасної виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.
Слід зазначити, що тривалість і правила обчислення строку звернення до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку. Строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку.
При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов. Відповідно тривалість строку звернення до адміністративного суду не залежить від того, коли було фактично предявлено позов.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.
При викладених вище обставинах, суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
Існування процесуальних строків зумовлене вимогами щодо забезпечення швидкого та ефективного розгляду справ, дисциплінування поведінки учасників процесу. Саме тому закон передбачає різноманітні способи визначення проміжку часу, протягом якого такі учасники можуть здійснити свої процесуальні права.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata.
У справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia) ЄСПЛ зазначив, що у кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).
Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.
За цих підстав Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).
Отже загальний шестимісячний строк звернення до суду, з урахуванням остаточного розрахунку з позивачем 15.06.2012, сплинув 16.12.2012, у звязку із чим матеріали адміністративного позову свідчать про недотримання ОСОБА_1 встановленого законом (в редакціях КАС України як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент вирішення процесуального питання судом) шестимісячного строку на звернення до суду із даними вимогами і позивач обґрунтованих підстав для поновлення вказаного строку не зазначив. Наведені ж позивачем підстави для незастосування строкових обмежень щодо розгляду цього спору не увагу не заслуговують з викладених вище судом обґрунтувань, у звязку із чим в задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду слід відмовити.
Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
На підставі викладеного та керуючись ст. 123 КАС України, суд
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ України повернути позивачеві.
Розяснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до Пятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк