Справа № 440/347/19
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2019 року м. ПолтаваСправа №440/347/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського апеляційного суду, апеляційного суду Полтавської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1І.) звернувся до суду з позовом до Полтавського апеляційного суду, у якому (з урахуванням уточненої позовної заяви - а.с. 39-46) просив:

визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у розрахунку суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з посадового окладу у розмірі п'ятнадцяти мінімальних заробітних плат з коефіцієнтом 1,1;

зобов'язати відповідача здійснити розрахунок суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді апеляційного суду та видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 4.12.18 виходячи з посадового окладу у розмірі п'ятнадцяти мінімальних заробітних плат, визначених Законом України від 7.12.17 №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік", з коефіцієнтом 1,1;

зобов'язати відповідача здійснити розрахунок суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді апеляційного суду та видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 1.01.19 виходячи з посадового окладу у розмірі п'ятнадцяти мінімальних заробітних плат, визначених Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", з коефіцієнтом 1,1;

зобов'язати відповідача видати ОСОБА_1 оновлену довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 4.12.18 виходячи з посадового окладу у розмірі п'ятнадцяти мінімальних заробітних плат, визначених Законом України від 7.12.17 №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік", з коефіцієнтом 1,1.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що він є суддею у відставці, з 5.11.10 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Звертав увагу на те, що відповідач протиправно відмовив йому у видачі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 1.01.15 з урахуванням посадового окладу судді у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, як те визначено рішенням Конституційного Суду України від 4.12.18 у справі №11-рп/2018.

2. Позиція відповідачів.

19.02.19 до суду надійшов відзив Полтавського апеляційного суду на позов, у якому представник відповідача просив замінити відповідача у справі на належного - апеляційний суд Полтавської області. При цьому зазначив, що звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилається на відповідь апеляційного суду Полтавської області від 9.01.19 за вих. №06-12/32/1/2019, надану головою ліквідаційної комісії ОСОБА_2 на заяву позивача від 10.12.18. За цих підстав, відповідач стверджував про відсутність спору між позивачем та Полтавським апеляційним судом /а.с. 48-50/.

26.03.19 судом одержано відзив апеляційного суду Полтавської області, у якому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю /а.с. 72-76/. При цьому виходив з того, що в силу положень Закону України від 6.12.16 №1774-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" посадовий оклад судді визначається у прожиткових мінімумах для працездатних осіб, а тому підстави для видачі позивачу довідки про розмір посадового окладу судді у мінімальних заробітних платах відсутні.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.19 відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.19 до участі у справі в якості другого відповідача залучено апеляційний суд Полтавської області, у зв'язку з чим розгляд справи розпочато спочатку.

Відповідно до частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п'ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 у період з 9.04.02 по 4.11.10 працював на посаді судді апеляційного суду Полтавської області, а з 5.11.10 є суддею у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що сторонами не заперечується.

10.12.18 позивач звернувся до апеляційного суду Полтавської області із заявою, у якій просив на виконання рішення Конституційного Суду України від 4.12.18 №11-рп/2018 видати йому довідку про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням 15 мінімальних заробітних плат за період з 1.01.15 /а.с. 17/.

Листом від 9.01.19 вих. №06-12/32/1/2019 голова ліквідаційної комісії апеляційного суду Полтавської області повідомила ОСОБА_1 відсутність підстав для видачі довідки про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням 15 мінімальних заробітних плат, оскільки відповідно до Закону України від 6.12.16 №1774-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" розрахунковою величиною при визначенні посадового окладу судді є прожитковий мінімум для працездатних осіб. При цьому, відповідачем зазначено, що 18.12.18 апеляційним судом Полтавської області позивачу видано довідку №06-12/487/117/2018 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням розміру посадового окладу судді апеляційного суду Полтавської області, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, що становить 29073,00 грн /а.с. 18-20/.

Посилаючись на незгоду з такою відповіддю субєкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Статтею 138 Закону України від 7.07.10 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" /надалі - Закон №2453-VI/ (у редакції, чинній на момент виходу позивача у відставку) було визначено, що суддя у відставці, який не досяг пенсійного віку, отримує неоподатковуване щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу". Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Довічне грошове утримання виплачується за останнім місцем роботи.

Законом України від 12.02.15 №192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" Закон №2453-VI викладено у новій редакції, частиною третьою статті 133 якого визначено, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

А відповідно до пункту 1 частини четвертої цієї статті, посадові оклади інших суддів встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом: судді апеляційного суду - 1,1.

Рішенням Конституційного Суду України від 4.12.18 №11-рп/2018 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII (пункт 1 резолютивної частини Рішення). При цьому, Конституційним Судом України визначено, що це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

Разом з цим, 30.09.16 набув чинності Закон України від 2.06.16 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (надалі - Закон №1402-VIII), у зв'язку з чим Закон №2453-VI втратив чинність (окрім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII).

Згідно з частиною четвертою статті 142 Закону №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

При цьому, пунктом 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI.

Водночас, пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 6.12.16 №1774-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Статтею 7 Закону України від 7.12.17 №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року у розмірі 1762,00 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України від 23.11.18 №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 гривню.

ОЦІНКА СУДОМ ОБСТАВИН СПРАВИ

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

А відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, суд зауважує, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування покладається на відповідача. Однак, це не виключає необхідності доведення позивачем порушення його прав чи законних інтересів конкретними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджував про порушення його прав Полтавським апеляційним судом.

Разом з цим, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на звернення від 10.12.18, що адресоване апеляційному суду Полтавської області /а.с. 17/.

Суд зазначає, що Указом Президента України від 29.12.17 №452/2017 "Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах" визначено ліквідувати, окрім іншого, апеляційний суд Полтавської області та утворити Полтавський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Полтавську область, з місцезнаходженням у місті Полтаві.

25.06.18 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис №0017253 про державну реєстрацію юридичної особи - Полтавського апеляційного суду () /а.с. 53/.

Наказом Державної судової адміністрації України від 20.09.18 №474 "Про забезпечення виконання Указу Президента України від 29.12.2017 №452/2017" утворено ліквідаційну комісію апеляційного суду Полтавської області та затверджено її персональний склад /а.с. 54-57/.

Рішенням зборів суддів Полтавського апеляційного суду від 4.10.18 №2.1 днем початку роботи Полтавського апеляційного суду визначено 5.10.18.

Водночас, 9.10.18 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис №2007745 про початок процедури ліквідації апеляційного суду Полтавської області /а.с. 61-62/.

Матеріалами справи підтверджено, що звернення ОСОБА_1 від 10.12.18 розглянуте по суті головою ліквідаційної комісії апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_2, про що позивачу надано відповідь листом від 9.01.18 вих. №06-12/32/1/2019 /а.с. 18-20/.

Матеріали справи також містять звернення ОСОБА_1 від 25.01.19, адресоване Полтавському апеляційному суду, з вимогою про надання довідки про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням 15-ти мінімальних заробітних плат з 4.12.18 /а.с. 21/.

Однак, звертаючись до суду з даним позовом, позивач не посилався на результати розгляду такого звернення та не зазначав його у якості підстави для звернення до суду.

А відтак, розгляд даного звернення не є предметом цього судового спору.

Наведене вище є підставою для висновку про відсутність у межах даного провадження фактів порушення прав та законних інтересів позивача рішеннями, діями чи бездіяльністю Полтавського апеляційного суду, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до вказаного відповідача суд відмовляє.

Разом з цим, суд враховує, що відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

ОСОБА_1 у позовній заяві посилався на те, що за результатами розгляду його звернення від 10.12.18 відповідач відмовив у видачі довідки про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 1.01.15 з урахуванням 15-ти мінімальних заробітних плат із застосуванням коефіцієнта 1,1 у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 4.12.18 №11-рп/2018.

Стосовно даного твердження відповідача суд зазначає, що відповідна відмова міститься у листі від 9.01.18 вих. №06-12/32/1/2019, підписаному головою ліквідаційної комісії апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_2 /а.с. 18-20/.

Оцінюючи правомірність відмови ліквідаційної комісії апеляційного суду Полтавської області у видачі ОСОБА_1 довідки про розмір суддівської винагороди за період з 1.01.15 по 3.12.18, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24.12.97 №8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

У Рішенні від 30.09.10 №20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8.12.04 №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

У відповідності до вимог пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про Конституційний Суд України" до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Відповідно до частини першої статті 91 названого Закону, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Рішенням Конституційного Суду України від 4.12.18 №11-рп/2018 (справа №1-7/2018(4062/15) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VІII "Про забезпечення права на справедливий суд" і втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відтак, дія частини третьої статті 133 Закону №2453-VІ у редакції Закону №192-VІII втратила чинність з 4 грудня 2018 року.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з доводами голови ліквідаційної комісії апеляційного суду Полтавської області про відсутність підстав для обчислення суддівської винагороди у довідці про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 1 січня 2015 року по 3 грудня 2018 року з урахуванням 15-ти мінімальних заробітних плат.

Стосовно наявності підстав для видачі ОСОБА_1 довідки про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 4.12.18 з урахуванням 15-ти мінімальних заробітних плат, суд звертає увагу на таке.

Позивач не заперечує, що на заяву від 14.12.18 (зареєстрована за вх. №3368/18) ліквідаційною комісією апеляційного суду Полтавської області йому 18.12.18 видана довідка №06-12/487/117/2018 про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з посадового окладу судді апеляційного суду Полтавської області, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, станом на 4.12.18 у розмірі 29073,00 грн (прожитковий мінімум станом на 1.01.18 - 1762,00 грн х 15 х 1,1), що передбачено змінами до штатного розпису апеляційного суду Полтавської області на 218 рік, затвердженими ДСА України 18.12.18 /а.с. 83/.

Крім того, на підставі заяви ОСОБА_1 від 9.01.19 про видачу довідки з урахуванням зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року /а.с. 81/ ліквідаційною комісією апеляційного суду Полтавської області 10.01.19 позивачу видано довідку №01-46/36/2019 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у якій посадовий оклад станом на 1.01.19 визначено у розмірі 31697,00 грн (1921,00 грн х 15 х 1,1) /а.с. 82/.

Визначення посадового окладу у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, передбачено пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 6.12.16 №1774-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Дана норма є чинною, неконституційною не визнавалась.

Відповідність наведеної норми закону Конституції України не була предметом перевірки у Рішенні Конституційного Суду України від 4.12.18 №11-рп/2018.

За наведених обставин, суд погоджується з доводами голови ліквідаційної комісії апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_2 про відсутність підстав для видачі позивачу довідки про суддівську винагороду з 4.12.18 та з 1.01.19, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного в мінімальних заробітних платах, оскільки наведене суперечитиме вимогам пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 6.12.16 №1774-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

У спірних відносинах відсутнє порушення прав позивача на належний розмір довічного грошового утримання судді у відставці, адже після проведення перерахунку розміру суддівської винагороди для обчислення такого утримання з 4.12.18 та з 1.01.19 її розмір збільшився.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи, беручи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства, якими урегульовано спірні відносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Позивач від сплати судового збору звільнений як особа з інвалідністю другої групи, що підтверджено копією довідки серії МСЕ №0398573 /а.с. 22/.

Відповідачі доказів понесення судових витрат до суду не надали.

А відтак, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю

Згідно з частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, підстави для встановлення судового контролю відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Полтавського апеляційного суду, апеляційного суду Полтавської області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба