Справа № 824/1205/18-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 р. м. Чернівці справа № 824/1205/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Сулими М.П.

сторін:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області

про визнання протиправною та скасування відмови у вчиненні дій та зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 05.06.2018 р. №14732/02, якою йому відмовлено у призначенні пенсії за віком;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати йому, ОСОБА_3, 17.02.1958 р. н. провести з 17.02.2018 р. нарахування та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV з зарахування до страхового стажу період зайняття підприємницькою діяльністю з 12.02.1992 р. до 01.05.1993 р. та з 01.01.1998 р. по 25.11.1998 р.

В обґрунтування адміністративного позову вказував, що 30.03.2018 р. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом №14732/02 від 05.06.2018 р. відмовлено у призначенні пенсії за віком при досягненні шестидесятирічного віку, посилаючись на відсутність необхідного страхового стажу 25 років. Вважає дану відмову такою, що суперечить чинному законодавству України, є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки Головним управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не враховано до страхового стажу період зайняття підприємницькою діяльністю з 12.02.1992 р. до 01.05.1993 р. та з 01.01.1998 р. по 25.11.1998 р. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області неправомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, що є порушенням його прав та законних інтересів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі відповідач) подало до суду відзив на адміністративний позов, в яяокму вказувало, що вимоги позивача не ґрунтуються на діючих нормах законодавства, які регулюють вказані правовідносини, оскільки умовою зарахування періоду зайняття підприємницькою діяльністю є сплата позивачем страхових внесків до Пенсійного фонду України. Однак, документів, які свідчили б про сплату позивачем страхових внесків до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не надав.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.12.2019 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.02.2019 р. клопотання сторін задоволено. Зупинено провадження по адміністративній справі та надано сторонам час для примирення. Призначено адміністративну справу до судового розгляду на 20.03.2019 р.

У судовому засіданні, яке відбулося 02.03.2019 р., представник позивача підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулося 20.03.2019 р. заперечувала проти задоволення адміністративного позову, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

30.03.2018 р. ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду Країни в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 8, 12-13, 81).

05.06.2018 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом №14732/02 за результатами розгляду заяви позивача та наданих документів повідомило, що за нормами ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 01 січня 2018 р. по 31 грудня 2018 р. право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 25 років. У разі відсутності вказаного страхового стажу, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності, зокрема, страхового стажу: по 31.12.2018 р. від 15 до 25 років; з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р. від 16 до 26 років; з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. від 17 до 27 років; з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р. від 18 до 28 років.

За нормами статті 24 цього Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця починаючи з 01.01.2004 р. обчислюється відповідно до вимог закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом (до 01.01.2004 р.).

в листі також зазначено, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 23 роки 1 місяці 3 дні.

З огляду на викладене вище, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком при досягненні 60-річного віку, у зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років.

Крім того, відповідач звернув увагу позивача на те, що згідно записів трудової книжки він працював в колгоспі "Перше травня" з 14.04.1988 р. по 01.06.1989 р. Відповідно до довідки трудового архіву від 31.01.2018 р. №1/47 підтверджено роботу в зазначеному колгоспі у 1987 - 1988 рр. Тому до страхового стажу зараховано зазначені роки з урахуванням кількості відпрацьованих днів.

Разом з тим, враховуючи нині діючі норми законодавства щодо умов призначення пенсії за віком та наявний страховий стаж, відповідач рекомендував позивачу звернутися після досягнення 63-річного віку до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 15, 82).

Вважаючи відмову у здійсненні перерахунку протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачено у Законі України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі -Закон №1058-I, чинний на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 11 Закону №1058-IV загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських обєднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Згідно до ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв'язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно п. "б" ст. 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. №1788-XII (далі - №1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також в т.ч.: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота вязнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 3-1 Перехідних положень Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються в т.ч. періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як субєкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

З аналізу вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що до стажу роботи зараховується період здійснення особою підприємницької діяльності, заснованій на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати нею страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 р. №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 12.08.1993 р. №637 (далі - Порядок №637).

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 р. підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 р. - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Відповідно до п. 4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як субєкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб'єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

З матеріалів справи видно, що 30.03.2018 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду Країни в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 8).

05.06.2018 р. Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом №14732/02 за результатами розгляду заяви позивача та наданих документів повідомило, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 23 роки 1 місяці 3 дні.

З огляду на викладене вище відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком при досягненні 60-річного віку, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років.

Крім того, відповідач звернув увагу позивача на те, що згідно записів трудової книжки він працював в колгоспі "Перше травня" з 14.04.1988 р. по 01.06.1989 р. Відповідно до довідки трудового архіву від 31.01.2018 р. №1/47 підтверджено роботу в зазначеному колгоспі у 1987 - 1988 рр. Тому до страхового стажу зараховано зазначені роки з урахуванням кількості відпрацьованих днів.

Разом з тим, враховуючи нині діючі норми законодавства щодо умов призначення пенсії за віком та наявний страховий стаж, відповідач рекомендував позивачу звернутися після досягнення 63-річного віку до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Дослідженням розрахунку стажу позивача, здійсненого відповідачем за результатами розгляду заяви про призначення пенсії встановлено, що відповідачем за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії, а також наданих позивачем до заяви документів, відповідачем зараховано до стажу 23 роки 1 місяць 3 дні. Зокрема, до стажу роботи позивача враховано наступні періоди роботи:

- 01.09.1973 р. по 24.07.1975 р. - навчання;

- 30.07.1975 р. по 19.04.1976 р.;

- 05.05.1976 р. по 04.05.1979 р. - військова служба;

- 01.06.1976 р. по 03.05.1988 р.;

- 01.12.1988 р. по 27.12.1988 р. - робота в колгоспі з 1966 р.;

- 01.11.1999 р. по ,3.07.2000 р.;

- 18.07.2000 р. по 31.12.2003 р.;

- 01.05.2004 р. по 30.11.2004 р.;

- 01.02.2005 р. по 30.06.2005 р.;

- 01.08.2005 р. по 30.11.2005 р.;

- 26.12.2005 р. по 31.05.2006 р. - безробіття;

- 01.06.2006 р. по 30.06.2006 р.;

- 01.08.2006 р. по 31.08.2006 р.;

- 01.10.2006 р. по 31.12.2006 р.;

- 18.01.2007 р. по 31.01.2007 р. - безробіття;

- 01.02.2007 р. по 30.04.2007 р. - безробіття;

- 01.05.2007 р. по 08.05.2007 р. - безробіття;

- 09.05.2007 р. по 31.05.2007 р.;

- 01.06.2007 р. по 31.12.2007 р.;

- 11.01.2008 р. по 31.01.2008 р. - безробіття;

- 01.02.2008 р. по 31.05.2008 р. - безробіття;

- 01.06.2008 р. по 01.06.2008 р. - безробіття;

- 02.06.2008 р. по 31.12.2008 р.;

- 01.07.2017 р. по 31.07.2017 р.;

- 14.08.2017 р. по 31.08.2017 р.;

- 17.09.2017 р. по 06.10.2017 р. (а.с. 36).

Однак, як видно із відмови у призначенні пенсії позивачу, а також розрахунку стажу роботи відповідачем не зараховано до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 12.02.1992 р. до 01.05.1993 р. та з 01.01.1998 р. по 25.11.1998 р.

Дослідженням індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_3 встановлено, що жодних відомостей про сплату страхових внесків позивачем у період здійснення ним підприємницької діяльності з 12.02.1992 р. до 01.05.1993 р. та з 01.01.1998 р. по 25.11.1998 р. не має (а.с.44).

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом №3956/03 від 04.02.2019 р. на запит представника позивача від 29.01.2019 р., щодо сплати страхових внесків позивачем за період здійснення підприємницької діяльності з 12.02.1992 р. по 25.11.1998 р. повідомило, що на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області позивач, як фізична особа-підприємець не перебував (а.с. 74).

Дослідженням довідки Головного управління ДФС у Чернівецькій області №2020/ФОП/24-13-52-03 від 04.03.2019 р. встановлено, що згідно даних в період з 01.01.1989 р. по 25.11.1998 р. позивач перебував на загальній системі. Щодо сплати податків позивачем за період з 01.01.1989 р. по 25.11.1998 р. дані відсутні, так як платіжні доручення на зберігання не передавались (а.с. 75).

Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що жодних доказів на підтвердження сплати позивачем страхових внесків у період зайняття підприємницькою діяльністю з 12.02.1992 р. до 01.05.1993 р. та з 01.01.1998 р. по 25.11.1998 р. позивачем до суду не надано.

Відомості про сплату страхових внесків також відсутні у відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. ст. 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи положення ст. 9 КАС України, а саме розгляд адміністративної справи в межах позовних вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, дослідженням матеріалів справи, а саме архівної довідки трудового архіву Вижницької районної державної ради Чернівецької області №1/47 від 31.01.2018 р. встановлено, що трудовий стаж під час роботи позивача в колгоспі "Перше Травня" складав в 1987 р. - 185 днів за рік, а в 1988 р. - 27 днів за рік (а.с. 41).

При розрахунку страхового стажу відповідачем враховано тільки 27 днів за період з 01.12.1988 р. по 27.12.1998 рр., що підтверджується розрахунком підсистеми призначення та виплати пенсії.

Суд погоджується з позицією відповідача щодо відсутності підстав для врахування до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі "Перше Травня" в 1987 р., оскільки в цей період позивач, згідно записів трудової книжки, працював в Облремстройуправлінні з 01.06.1979 р. по 03.05.1988 р., і цей період вже врахований до страхового стажу позивача

Дослідженням довідки Головного управління ДФС у Чернівецькій області №2020/ФОП/24-13-52-03 від 04.03.2019 р. встановлено, що позивачем здійснювалася підприємницька діяльність з 01.01.1989 р. по 25.11.1988 р. У вказаний період, відповідно до поданих декларації про доходи, отримані від зайняття підприємницькою діяльністю, позивачем отримано дохід за 1990 р. в розмірі 2000,00 руб, за 1991 р. - 800,00 крб, за 1992 р. - 6000,00 крб, з 1993 р. - по 25.11.1998 р. - 0,00 крб (грн) (а.с. 75).

Крім того, до вказаної довідки додано патенти серії А№І46893 від 21.12.1988 р. та А№400438 від 15.11.1999 р. про заняття індивідуальною трудовою діяльністю (а.с. 76, 77).

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що позивач згідно патенту серії А№І46893 від 21.12.1988 р. отримав право на заняття індивідуальною трудовою діяльністю в період з 10.03.1989 р. по 31.12.1989 р., а згідно патенту серії А№400438 від 15.11.1999 р. - на заняття індивідуальною трудовою діяльністю в період з 01.01.1990 р. по 31.12.1990 р.

Суд зазначає, що до 01.05.1993 р. сплата страхових внесків до Пенсійного фонду України проводилась добровільно.

Пунктом 3 ОСОБА_5 ОСОБА_4 УРСР від 15.04.1987 р. № 127 "Про заходи по виконанню в республіці Закону СРСР "Про індивідуальну трудову діяльність" встановлювалося, що види індивідуальної трудової діяльності на які громадяни можуть придбавати патенти, і розміри щорічної плати за патент встановлюються облвиконкомами, міськвиконкомами.

Статтею 10 Закону СРСР від 19.11.1986 р. "Про індивідуальну трудову діяльність" було визначено, що плата за патент зараховувалась в дохід державного бюджету СРСР в порядку, встановленому для зарахування прибуткового (подоходного) податку з населення.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 3 Закону СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" право на трудову пенсію мають особи, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю, у тому числі на умовах індивідуальної (групової) оренди або в особистому селянському господарстві, - за умови сплати страхових внесків у Пенсійний фонд СРСР.

Пунктом 6 постанови Верховної ОСОБА_4 СРСР "Про порядок введення в дію Закону СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" № 1481-1 від 15.05.1990 р., ОСОБА_4 СРСР у строк до 1 листопада 1990 року було доручено прийняти необхідні нормативні акти щодо застосування Закону СРСР "Про пенсійне забезпечення громадян з СРСР" у питаннях, віднесених Законом до компетенції ОСОБА_4 ОСОБА_4 СРСР, а саме затвердити спільно з ВЦРПС Положення про Пенсійний фонд СРСР, а також умови і порядок-сплати громадянами обов'язкових страхових внесків у цей фонд, державного соціального страхування осіб, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю, в тому числі на умовах індивідуальної (групової) оренди або в особистому селянському господарстві.

Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм суд приходить до висновку, що до періодів трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії, згідно законодавства СРСР, зараховувалася індивідуальна трудова діяльність - за умови сплати страхових внесків у Пенсійний фонд СРСР.

Враховуючи те, що позивач займався індивідуальною трудовою діяльністю, відповідно до діючого законодавства на той час, суд вважає щодо стажу роботи для призначення пенсії мають бути зараховані періоди з 10.03.1989 р. по 31.12.1989 р., та з 01.01.1990 р. по 31.12.1990 р. - за умови сплати страхових внесків у Пенсійний фонд СРСР.

Отже, враховуючи вищезазначені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач не позбавлений права звернутися до відповідача із відповідною заявою про призначення пенсії за віком зазначивши та надавши відповідні документи, які підтверджують страховий стаж позивача за періоди з 10.03.1989 р. по 31.12.1989 р. та з 01.01.1990 р. по 31.12.1990 р.

Суд також звертає увагу, що питання щодо врахування в трудовий стаж позивача періодів з 10.03.1989 р. по 31.12.1989 р. та з 01.01.1990 р. по 31.12.1990 р. відповідачем не розглядалося під час прийняття оскаржуваного рішення, а тому встановлені під час судового розгляду справи обставини мають бути розглянуті під час подання позивачем відповідної заяви до відповідача.

Крім того, суд зазначає, що періоди заняття позивачем індивідуальної трудової діяльності з 10.03.1989 р. по 31.12.1989 р. та з 01.01.1990 р. по 31.12.1990 р. не стосуються предмету спору в даній справі.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом ОСОБА_4 України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом ОСОБА_4 України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом ОСОБА_4 України.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову повністю та за відсутності понесених відповідачем витрат, судом не проводиться розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до ст.ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено протягом восьми робочих днів 02.04.2019 р.

Суддя В.К. Левицький