Справа № 826/7102/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7102/17
УХВАЛА

28 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Вівдиченко Т.Р., суддів Файдюка В.В. та Чаку Є.В. перевіривши апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Генеруюча компанія «Укрспецтепло» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Генеруюча компанія «Укрспецтепло» звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, разом з клопотанням про звільнення від сплати судового збору, у зв'язку з відсутністю фінансування.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у задоволенні клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про звільнення від сплати судового збору - відмовлено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишено без руху, через її невідповідність вимогам п. 1 ч. 5 ст. 296 КАС України, а саме: до апеляційної скарги не доданий документ про сплату судового збору та встановлено десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Так, вищевказана ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду про залишення апеляційної скарги без руху за номером 378 була направлена на адресу відповідача 26 листопада 2018 року, що підтверджується копією списку згрупованих поштових відправлень № 80.

Згідно інформації про відстеження з Витягу із сайту ПАТ «Укрпошта» вбачається, що копію ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року відповідачем не отримано під час доставки - з інших причин.

Відповідно до п. 11 ст. 126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Разом з тим, КАС України не передбачено наслідків повернення поштового відправлення з ухвалою про залишення касаційної скарги без руху з незалежних від суду причин.

Колегія суддів бере до уваги положення ч. 6 ст. 7 КАС України, згідно із якими, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону, суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, оскільки КАС України не врегульовано питання щодо наслідків повернення поштового відправлення з ухвалою про залишення касаційної скарги без руху з незалежних від суду причин, колегія суддів вважає за доцільне, на підставі ч. 6 ст. 7 КАС України, застосувати у даному випадку за аналогією закону правила ч. 11 ст. 126 КАС України, якими врегульовано питання щодо вручення повістки.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2018 року справа № 815/3210/17.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року про залишення касаційної скарги без руху вважається врученою апелянту.

Разом з тим, зазначені в ухвалі суду недоліки апеляційної скарги станом на 28 березня 2019 року апелянтом не були усунуті.

Судом апеляційної інстанції було надано апелянту достатньо часу для з'ясування руху справи.

За інформацією щодо руху справи до суду апелянт не звертався, а тому втратив інтерес до розгляду його скарги.

Таким чином, ухвала Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року про залишення апеляційної скарги без руху відповідачем не виконана.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не забезпечив оскарження у встановленому законом порядку рішення суду першої інстанції, відносини стають стабільними із набранням законної сили рішенням суду.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

В силу п. 46 рішення Європейського суду з прав людини "Устименко проти України", право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 298 КАС України (в редакції, що діє з 15.12.2017р.) до апеляційної скарги яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху у встановлений судом строк.

Враховуючи те, що апелянт, в установлений судом строк, недоліки апеляційної скарги не усунув, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 169, 296, 298, 329, 331 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Генеруюча компанія «Укрспецтепло» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Файдюк В.В. Чаку Є.В.