Справа № 400/2728/18
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/2728/18

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Устинов І.А. Дата і місце ухвалення: 05.02.2019р., м. Миколаїв
Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про зобов'язання відповідача виключити позивача зі списків платників єдиного соціального внеску.

Позов обґрунтовував тим, що він, як самозайнята особа, яка займається адвокатською діяльністю, інвалід третьої групи та пенсіонер МВС за вислугою років, відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010р., звільняється від сплати єдиного внеску та може бути платником відповідного внеску виключно за умови добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. При зверненні до Головного управління ДФС у Миколаївській області із заявою про виключення зі списків платників єдиного соціального внеску, листом від 29.10.2018 року відповідач зазначив про відсутність на це передбачених Законом підстав. Таку відмову позивач вважає незаконною та зазначає, що на нього повинні розповсюджуватися пільги щодо сплати єдиного соціального внеску, як щодо осіб, визначених ч.4 ст.4 Закону №2464-VI.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до ухвали (а.с.2-3), справу розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 05.02.2019р., з прийняттям нового судового рішення - про задоволення його позову.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції не врахував, що норми ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» є дискримінаційними щодо інвалідів, які є само зайнятими особами, по відношенню до інвалідів - фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, а також інвалідів, що є членами фермерського господарства.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 займається адвокатською діяльністю (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №317 від 21.02.2004р., видане на підставі рішення Миколаївської обласної КДКА №4 від 21.02.2004р.), є самозайнятою особою і сплачує єдиний внесок.

Крім того, позивач є пенсіонером за віком з 2000 року, має інвалідність третьої групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААВ від 04.12.2014р. за №357352.

17.10.2018р. позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виключення його зі списків платників єдиного соціального внеску як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність та яка одночасно є пенсіонером за віком і особою з інвалідністю.

У відповідь на вказану заяву листом від 29.10.2018р. ГУ ДФС у Миколаївській області повідомило ОСОБА_2, що положення ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» на нього не розповсюджуються, а тому він є платником єдиного внеску на загальних підставах.

Не погоджуючись з відмовою ГУ ДФС у Миколаївській області щодо виключення позивача зі списків платників єдиного соціального внеску ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Відносини щодо адміністрування єдиного внеску врегульовано Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010р. (далі - Закон №2464)

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Згідно п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Адвокатською діяльністю, згідно ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визнається незалежна професійна діяльність адвоката зі здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Відповідно до пункту 63.2 статті 63 ПК України, взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов'язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Абзацом другим пункту 63.5 статті 65 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.

Таким чином, платник єдиного внеску, визначений п.5 ч.1 ст.4 Закону №2464, перебуваючи на обліку у контролюючому органі, зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок відповідно до визначеної бази нарахування єдиного внеску. При цьому, базу нарахування єдиного внеску зобов'язані визначати платники, як ті, що отримують, так і ті, які не отримують дохід від провадження незалежної діяльності.

На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017р. №2148-VII, внесено зміни, зокрема, до ч.4 ст.4 Закону №2464, які набули чинності з 01 січня 2018 року.

Даною нормою встановлено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 зазначеної вище норми в якості особи, яка звільняється від сплати єдиного соціального внеску зазначено фізичних осіб - підприємців, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. В свою чергу, пунктом 5-1 Закону до такої категорії віднесено осіб, які є членами фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Разом з тим, дія ч.4 ст.4 Закону №2464 не поширюється на осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. Зазначена норма не передбачає наявності пільг у пенсіонерів або осіб з інвалідністю у вигляді звільнення від сплати ЄСВ при провадженні незалежної професійної діяльності, зокрема, у сфері права.

Більше того, аналіз редакцій Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» свідчить, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, раніше також не звільнялись від сплати ЄСВ після досягнення пенсійного віку або при набутті ними інвалідності.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на наявність дискримінації щодо інвалідів, які є само зайнятими особами, по відношенню до інвалідів - фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, а також інвалідів, що є членами фермерського господарства, оскільки положення Закону №2464, який у відповідності ч.1 ст.7 КАС України є джерелом права, яке застосовується судом при вирішенні спору, є чинними та неконституційними у встановленому законодавством порядку не визнавалися.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції від 05 лютого 2019 року немає.

А відтак, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 квітня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лукянчук