Справа № 620/393/19
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/393/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) 07.02.2019 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - ГУДФС у Чернігівській області), у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 №Ф-10768-17, складену відповідачем;

- зобов'язати відповідача внести до державного реєстру інформаційної системи органу доходів і зборів, системи 1С ''Податковий блок'', карткового рахунку та інших необхідних ресурсів, які є джерелом інформації, на підставі якої відповідач веде облік платників єдиного внеску, відомості щодо платника ФОП ОСОБА_1 про те, що вона є особою, яка звільнена від сплати єдиного внеску.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є фізичною особою-підприємцем та їй установлена інвалідність 3 групи, тому позивач звільнена від сплати за себе єдиного внеску відповідно до приписів ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Зазначила, що під час державної реєстрації підприємницької діяльності вона надавала у Центрі адміністративних послуг копію довідки МСЕК щодо встановлення їй 3 групи інвалідності, тому відповідачу було відомо про наявність у неї пільг зі плати єдиного внеску.

Ухвалою судді від 11.02.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також установлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позов.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, у встановлений ухвалою суду строк надав відзив на позов та пояснив, що у реєстрі страхувальників відсутня інформація щодо наявності у ФОП ОСОБА_1 пільг по сплаті єдиного внеску у зв'язку з отриманням соціальної допомоги по інвалідності. Враховуючи наведене та інформацію, наявну у ІС «Податковий блок», ГУДФС у Чернігівській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату наявної на особовому рахунку недоїмки в сумі 15 819,54 грн.

04.03.2019 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій ФОП ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов має бути задоволений, враховуючи такі обставини.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03.02.2014 внесено відповідний запис. Позивач перебуває на податковому обліку у ГУДФС у Чернігівській області як платник єдиного податку (3 група) та особа, яка обрала спрощену систему оподаткування (а.с. 16-18).

Позивач є інвалідом 3 групи з дитинства (безтерміново), що підтверджується довідкою МСЕК від 18.12.2012 серії МСЕ-ЧНВ №248260 (а.с. 19-22), у зв'язку з чим в Управлінні праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради отримує соціальну допомогу по інвалідності (а.с. 24-29).

07.11.2018 ГУДФС у Чернігівській області винесено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10768-17 в сумі 15 819,54 грн. (а.с. 10).

Не погоджуючись із вказаною вимогою, ФОП ОСОБА_1 оскаржила її в адміністративному порядку, однак рішенням ДФС України від 09.01.2019 №980/6/99-99-11-05-02-25 її залишено без змін, а скаргу - без задоволення (а.с. 11-15).

У зв'язку з наведеним, вважаючи вказану вимогу протиправною, ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Поряд із цим, за приписами частини четвертої статті 4 Закону №2464-VI (у редакції Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналогічні за змістом положення відображені у пункті 4 Розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015, та у пункті 3 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015 (у редакціях, чинних станом на 01.01.2017).

Із зазначеного слідує, що необхідними умовами для застосування положень частини 4 статті 4 Закону №2464-VI є отримання особою статусу пенсіонера чи встановлення такій особі інвалідності, а також отримання нею відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. При цьому єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню, - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску, можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу (з урахуванням вимог законодавства, що регулюють спірні правовідносини, чинних до 01.01.2018).

Вказаної позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема, у постанові від 20.03.2018 у справі №805/2195/17-а.

Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» внесено зміни до Закону №2464-IV, зокрема, до пункту 4 частини першої статті 4 вказаного Закону, та викладено його у такій редакції: «Особи, зазначені у пунктах 4 та 5 1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування». Зазначена норма набрала чинності з 01 січня 2018 року.

Таким чином, з 01.01.2018 фізичні особи-підприємці, які досягли віку, встановленого статтею 26 Закону №1058 (60 років та мають страховий стаж, зокрема з 01.01.2018 року по 31.12.2018 - не менше 25 років) та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, звільняються від сплати єдиного внеску за себе.

З матеріалів справи судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи з дитинства (безстроково), у зв'язку з чим отримує відповідну соціальну допомогу в Управлінні праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради, що підтверджується довідкою МСЕК від 18.12.2012 №248260, посвідченням серії НОМЕР_2 та довідкою від 23.01.2019 №31/08 (а.с. 19-22, 24-29).

Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства, суд приходить до висновку, що позивач звільняється від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону №2464-VІ, тому оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною.

При цьому, суд зазначає, що згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства(Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Аскоп-Україна до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладене, суд вважає, що задоволення позовних вимог щодо скасування вимоги ГУ ДФС у Чернігівській області від 07.11.2018 №Ф-10768-17 про сплату ФОП ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 15 819,54 грн. не дозволить ефективно захистити порушені права позивача, оскільки скасування даного рішення відповідача не є підставою для виключення з інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 суми недоїмки з єдиного внеску у розмірі 6 786,00 грн.

У свою чергу, як вбачається з відзиву відповідача, підставою для нарахування ФОП ОСОБА_1 недоїмки з єдиного внеску стало, у тому числі, те, що у реєстрі страхувальників відсутня інформація щодо наявності у позивача пільг по сплаті єдиного внеску.

Положенням про реєстр страхувальників, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 №1162, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.12.2014 за №1554/26331, передбачено, що воно визначає організацію ведення реєстру страхувальників з метою забезпечення ведення обліку платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у контролюючих органах (далі - платники єдиного внеску), їх ідентифікації, накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про платників єдиного внеску, порядок надання інформації з реєстру страхувальників суб'єктам інформаційних відносин.

Суб'єктами інформаційних відносин є: Державна фіскальна служба України, Пенсійний фонд України, фонди загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Державна фіскальна служба України формує та веде реєстр страхувальників.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача внести до реєстру страхувальників інформацію щодо наявності у ФОП ОСОБА_1 пільги по сплаті єдиного внеску у зв'язку із отриманням соціальної допомоги по інвалідності.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року №6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Таким чином, послуги зі складання позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг є різновидом правової допомоги, витрати на яку включаються до складу судових витрат.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Також, відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16 та від 22 травня 2018 року у справі №826/8107/16.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить вирішити питання про стягнення з відповідача судових витрат, понесених ФОП ОСОБА_1 у зв'язку з розглядом даної справи, зокрема, на професійну правничу допомогу в розмірі 1750,00 грн.

Для підтвердження вказаних витрат суду надано: договір про надання правової допомоги від 23.01.2019, розрахунок (акт виконаних робіт) оплати роботи (послуг) адвоката за надання правової допомоги від 30.01.2019 та квитанцію до прибуткового касового ордера від 30.01.2019 №б/н про оплату гонорару адвоката на суму 1750,00 грн. (а.с. 30-32). При цьому, як вбачається із змісту вказаного вище акту, адвокатом Нестеренком С.О. у відповідності до договору про надання правової допомоги надано ФОП ОСОБА_1 такі послуги: ознайомлення з матеріалами справи (30 хв) - 350,00 грн., складання позовної заяви (2 год) - 1400,00 грн. Загальна вартість наданих послуг складає 1750,00 грн.

Однак, аналізуючи наведене та наявні докази, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази про складення позовної заяви адвокатом, оскільки така підписана самим позивачем та подана до суду позивачем безпосередньо, про що свідчить підпис ФОП ОСОБА_1

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1750,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та ціною позову, а відтак, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 350,00 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме у зазначеному розмірі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області (, вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000) про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 №Ф-10768-17.

Зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області внести до реєстру страхувальників інформацію щодо наявності у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 пільги по сплаті єдиного внеску у зв'язку із отриманням Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 соціальної допомоги по інвалідності.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернігівській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 350 (триста п'ятдесят) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02 квітня 2019 року.

Суддя С.В. Бородавкіна