Справа № 522/20608/18
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 р. Категорія 11.5 м.ОдесаСправа № 522/20608/18
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюк Г.В.

суддів: Потапчук В.О. , Шляхтицький О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П'ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов від 29.10.2018 року ВП № 57519120 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору та від 29.10.2018 року ВП № 57519120 про стягнення виконавчого збору, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов від 29.10.2018 року ВП № 57519120 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору та від 29.10.2018 року ВП № 57519120 про стягнення виконавчого збору, мотивуючи його тим, що постанову Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2018 року по справі №522/13936/17 було виконано 03.09.2018 року та 25.09.2018 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року в задоволені позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов від 29.10.2018 року ВП № 57519120 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору та від 29.10.2018 року ВП № 57519120 про стягнення виконавчого збору відмовлено.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що судове рішення від 08.02.2018 року було виконано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області самостійно. Державний виконавець не вчиняв будь-яких дій, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавчий лист № 522/13936/17, виданий Приморським районним судом м. Одеси 21.08.2018 року про зобов'язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплату призначеної та перерахованої ОСОБА_2 пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 01 лютого 2017 року.

29.10.2018 року державним виконавцем відповідно до вимог ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої направлено до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області для виконання, та стягувачу до відома.

14.11.2018 року на адресу Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшла постанова від 29.10.2018 року ВП №57519120 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №522/13936/18, виданого 21.08.2018 року Одеським окружним адміністративним судом, в якій в ч. 3 резолютивної частини постановлено стягнути з головного управління Фонду виконавчий збір у розмірі 14892 грн. та про стягнення виконавчого збору у розмірі 14 892,00 грн. ВП №57519120 від 29.10.2018 року.

23.11.2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області направлено листа за вихідним №19723/03, яким повідомлено державного виконавця, що ОСОБА_2 03.09.2018 року проведено перерахунок пенсії з 01.02.2017 року без обмеження її максимального розміру. Виплата пенсії ОСОБА_2 в перерахованому згідно з рішенням суду розмірі, який становить 15671,76 грн. здійснюється з 01.10.2018 року. Доплата пенсії з дня набрання рішенням суду законної сили, тобто з 21.08.2018 року по 30.09.2018 року в сумі 2210,77 грн. зараховано на його картковий рахунок по додатковій відомості 05.10.2018 року.

Також зазначеним листом повідомлено державного виконавця, що доплата за період з 01.02.2017 року по 20.08.2018 року в сумі 68058,43 грн. буде виплачена згідно з Порядком погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2018 року №649 та Порядком ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженим правлінням Пенсійного фонду України від 26.09.2018 року №20-1. До листа додано копію перерахунку від 01.10.2018 року та копію розрахунку на доплату від 03.09.2018 року.

Не погоджуючись з постановами старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 29 жовтня 2018 року про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору та постановою про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем прийнято спірні постанови в межах повноважень, у передбачений законодавством спосіб, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Колегія суддів погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Статтею 1 Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 10 вказаного Закону, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно частин 1, 2 статті 15 Закону №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов'язок щодо виконання рішення.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч. 3 ст. 27 Закону №1404).

У статті 27 вказаного Закону зазначено визначений виключний перелік підстав, за якими виконавчий збір не підлягає стягненню з боржника. Так, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VIII).

Пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIIІ, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 8 Розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802 (далі Інструкція), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на вищезазначені норми законодавства суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. При цьому суд враховує, що на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

Як вибачається з матеріалів справи, станом на момент відкриття виконавчого провадження та на теперішній час рішення суду по справі №522/13936/17 не виконано у повному обсязі, а саме не проведено виплату заборгованості, як того вимагає рішення.

Як зазначалось раніше, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2018 року у справі № №522/13936/17, яке набрало законної сили, зобов'язано Головне управління здійснювати виплату призначеної та перерахованої ОСОБА_2 пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованим та фактично виплаченими розмірами з 01.02.2017 року.

Тобто, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2018 року у справі № №522/13936/17, яке набрало законної сили, зокрема, зобов'язано Головне управління вчинити певні дії.

Пунктом 1 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», на який посилається позивач щодо правового обґрунтування заявлених позовних вимог, передбачено, зокрема, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

З огляду на встановлені в цій справі обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що судове рішення, на виконання якого видано виконавчий лист у справі № 522/13936/17, є зобов'язального характеру, оскільки вказаний у його резолютивній частині спосіб захисту порушеного права не є тотожним такому способу як «стягнення» визначеної судом суми за певним видом платежу. Відповідно, положення пункту 1 частини п'ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у цій ситуації не застосовуються.

Аналогічні правові висновки викладені постанові Верховного Суду від 08.11.2018 року по справі № 805/3133/17-а.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта стосовно того, що виконання судових рішень про стягнення коштів, боржником по яких є орган державної влади, здійснюється відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому згідно з пунктом 3 частини 5 статті 27 Закону «Про виконавче провадження» з органу державної влади не стягується виконавчий збір.

Так, за змістом статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» дія даного Закону поширюється на випадки виконання рішень суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, за умови, якщо боржником є орган державної влади.

Як зазначалось вище, відповідно до виконавчого листа № 522/13936/17 боржником по справі є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, тобто орган державної влади. Разом з тим, вищезазначений виконавчий лист містить вимогу про зобов'язання вчинити певні дії, а не стягнення коштів чи майна, що виключає можливість застосування норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в процесі виконання судового рішення.

Зважаючи на викладене, суд зазначає, що норми пункту 3 частини 5 статті 27 Закону «Про виконавче провадження» не поширюються на спірні правовідносини.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі № 286/125/17.

Крім того, частиною 3 ст. 27 Закону №1404-VІІІ прямо передбачено обов`язок боржника сплати виконавчого збору при примусовому виконанні рішення немайнового характеру.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.03.2018 року у справі №750/7624/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року по справі № 522/20608/18, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Потапчук В.О. Шляхтицький О.І.