Справа № 260/1435/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2438/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Носа С.П.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 митниці ДФС на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 митниці ДФС про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

суддя у І інстанції Дору Ю.Ю.,

час ухвалення рішення 10 год. 27 хв.,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення 4 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив зобовязати ОСОБА_2 митницю ДФС (далі Митниця) нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 вересня 2015 року по 11 грудня 2018 року. Обґрунтовував свої вимоги неналежним виконанням відповідачем постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року у справі № 807/1392/15, залишеної без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2016 року та постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року у справі № 260/1435/18 позов було задоволено повністю. Зобовязано Митницю нарахувати та виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 вересня 2015 року по 11 грудня 2018 року у розмірі 261621,60 грн. із утриманням обов'язкових податків та зборів з даної суми до Державного бюджету України. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що у відповідача виник обовязок поновити позивача на посаді та сплатити кошти за час вимушеного прогулу з моменту проголошення постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року у справі №807/1392/15. Фактично судове рішення частково виконане 12 грудня 2018 року після видачі відповідного наказу про поновлення позивача на посаді. Проте, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачу виплачено не було. Тому на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду за період з 26 вересня 2015 року по 11 грудня 2018 року.

У апеляційній скарзі Митниця просить зазначене судове рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 повністю. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що наказом ОСОБА_2 митниці ДФС від 12 грудня 2018 року № 1064-о ОСОБА_3 поновлено на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Лужанка» ОСОБА_2 митниці ДФС, а отже рішення суду було виконано Митницею у повному обсязі. Позивач під час ознайомлення із наказом про поновлення на роботі не заявляв про будь-яке порушення своїх прав. Митниця не мала підстав для виплати позивачу заробітної плати за період з дати винесення судового рішення про поновлення на роботі до дати виконання рішення суду, оскільки питання подальшого стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника врегульовані нормами статті 236 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) та потребують окремого процесуального документа уповноваженого органу.

Враховуючи конституційно закріплений принцип свободи вибору громадянами виду своєї трудової діяльності та з метою визначення бажання працювати після прийняття судового рішення про поновлення на посаді необхідна ініціатива поновленої особи з цього питання перед працедавцем. Виконання приписів статті 29 КЗпП передбачає наявність ініціативних дій обох сторін у трудових правовідносинах (працівника та працедавця). З дати постановлення судового рішення про поновлення на роботі позивач не вживав активних ініціативних дій щодо його реалізації. Тому підстав вважати доведеною вину митниці у затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі ОСОБА_3 немає.

У поданому апеляційному суду відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3 просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Звертає увагу апеляційного суду на те, що наведені і апеляційні скарзі доводи є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Представник Митниці у ході апеляційного розгляду підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_3, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року у справі № 807/1392/15 ОСОБА_3 було поновлено з 18 червня 2015 року на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 2 (п/п Косино) митного поста «Лужанка» Чопської митниці Міндоходів та зобовязано ОСОБА_2 митницю ДФС нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 18 червня 2015 року по 25 вересня 2015 року в розмірі 11175,33 грн. із утриманням обов'язкових податків та зборів даної суми до Державного бюджету України. Постанова у частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 3472,56 грн. звернена до негайного виконання.

Постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року у справі № 807/1392/15 залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 7 червня 2016 року та постановою Верховного Суду від 19.09.2018.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2016 року змінено спосіб виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року у справі №807/1392/15 та встановлено, що ОСОБА_3 слід поновити на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Лужанка» ОСОБА_2 митниці ДФС.

У звязку з невиконанням відповідачем вказаного судового рішення у добровільному порядку позивач ініціював його примусове виконання органом державної виконавчої служби. 20 вересня 2016 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області було відкрито виконавче провадження ВП №52286923 на підставі виконавчого листа № 807/1392/15 від 06 жовтня 2015 року.

Наказом від 12 грудня 2018 року № 1064-о «Про поновлення ОСОБА_3Ф.» на виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року та ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 8 серпня 2016 року у справі № 807/1392/15 було скасовано п.1 наказу Чопської митниці Міндоходів від 17 червня 2015 року № 65-о «Про звільнення ОСОБА_3Ф.» та поновлено позивача на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного посту «Лужанка» ОСОБА_2 митниці ДФС з 18 червня 2015 року. Вказаним наказом ОСОБА_3 встановлено посадовий оклад у розмірі 3600 грн. на місяць та доручено управлінню фінансування, бухгалтерського обліку та звітності здійснювати йому виплату надбавки за спеціальне звання та проводити необхідні виплати згідно з чинним законодавством (п.4,5 вказаного наказу).

Згідно з частиною 7 статті 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у редакції на час ухвалення судового рішення про поновлення ОСОБА_3 на роботі (далі КАС) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною 2 статті 257 КАС встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини 1 статті 256 КАС передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною 4 статті 257 КАС законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання.

Добровільне виконання рішення суду боржником є його законодавчо встановленим обовязком, який не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 46 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «ОСОБА_4 проти України» (Заява № 40450/04) ЄСПЛ зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п. 19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання.

Відтак, постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року у справі № 807/1392/15 про поновлення ОСОБА_3 з 18 червня 2015 року на займаній посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 2 (п/п Косино) митного поста «Лужанка» Чопської митниці Міндоходів підлягала негайному виконанню незалежно від наявності або відсутності виконавчого провадження.

Відповідно до приписів частини 1 статті 76 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції на час ухвалення постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року у справі № 807/1392/15 рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно із приписами статті 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що обовязок поновити позивача на посаді у відповідача виник з моменту проголошення постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року у справі № 807/1392/15, однак фактично вказане судове рішення частково було виконане лише 12 грудня 2018 року після видачі відповідного наказу про поновлення позивача на посаді. При цьому середній заробіток за час затримки виконання рішення виплачено не було виплачено.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» було вирішено реорганізувати територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2, а отже відповідач ОСОБА_2 митниця ДФС фактично є правонаступником Чопської митниці Міндоходів.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням фактичного поновлення ОСОБА_3 на посаді на виконання постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2015 року відповідачем у справі лише наказом від 12 грудня 2018 року № 1064-о «Про поновлення ОСОБА_3Ф.», слід задовольнити його позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 26 вересня 2015 року по 11 грудня 2018 року.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що апеляційна скарга не містить будь-яких доводів щодо невірності проведеного судом першої інстанції розрахунку сум, що підлягають виплаті на користь позивача ОСОБА_3, у розмірі 261621,60 грн. з утриманням обов'язкових податків та зборів.

Порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року у справі № 260/1435/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Постанова у повному обсязі складена 29 березня 2019 року.