Справа № 420/373/19
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/373/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

судді - Бутенка А.В.,

за участю секретаря - Філімоненко А.О.,

сторін:

представник позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 (67708, АДРЕСА_1) до Головного управління національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до Головного управління національної поліції в Одеській області, в якому, просить суд:

- Стягнути з Головного управління національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_2 виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 96994,32 грн.

Стягнути з Головного управління національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_2 компенсацію завданої йому моральної шкоди в розмірі 112 671,00 грн.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування адміністративного позову Позивачем зазначено, що Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/1591/18 було визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №63 від 10.01.2018 року в частині накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення; визнано протиправним та скасовано наказ №211 о/с від 08.02. 2018 року в частині звільнення ОСОБА_2 відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»; поновлено ОСОБА_2 на посаді слідчого СВ Ізмаїльського ВП Головного управління Національної поліції в Одеській області. При винесенні рішення по справі № 815/1591/18 не було розглянуто питання про стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

20.11.2018 року, від Відповідача надійшов відзив на позов (а.с. 52-54). В обгрунтування зазначено, що Головне управління не заперечує, що грошове забезпечення позивача в січні 2018 року склало - 3258, 12 грн., а в лютому - 1327, 24 грн., проте вважають, що позивачем надано не вірний розрахунок середньоденного грошового забезпечення, яке складає 3258,12 + 1327, 24= 4585, 36 грн. (за лютий та січень 2018 року)/39 діб = 117, 57 грн. за добу. Також вважають, що питання стягнення коштів за час вимушеного прогулу віднесено до компетенції суду, який розглядав справу № 815/1591/18.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача, у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглянути справу за його відсутності.

Згідно з ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про можливість розглянути справу за відсутності представника відповідача, який є суб'єктом владних повноважень та належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання.

Заяви, клопотання учасників справи.

20.03.2019 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника ГУНП в Одеській області.

Інших заяв чи клопотань від сторін, до суду не надходило. Інші процесуальні дії судом не вчинялись.

Обставини справи.

Наказом ГУНП в Одеській області № 63 від 10 січня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області» ОСОБА_2 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП в Одеській області № 211 о/с від 08 лютого 2018 року ОСОБА_2 був звільнений з займаної посади відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

22.11.2018 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/1591/18 було визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №63 від 10.01.2018 року в частині накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення; визнано протиправним та скасовано наказ №211 о/с від 08.02. 2018 року в частині звільнення ОСОБА_2 відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»; поновлено ОСОБА_2 на посаді слідчого СВ Ізмаїльського ВП Головного управління Національної поліції в Одеській області. При винесенні рішення по справі № 815/1591/18 не було розглянуто питання про стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

23.01.2019 року Ухвалою Пятого апеляційного адміністративного суду, апеляційну скаргу Головного Управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Національної поліції в Одеській області про визнання противоправним та скасування рішення - повернуто апелянту.

Таким чином, Рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/1591/18, набрало законної сили 23.01.2019 року.

Позивач зазначає, що при винесенні рішення по справі № 815/1591/18 не було розглянуто питання про стягнення з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому звернувся із даним позовом до суду.

Джерела права й акти їх застосування.

Оцінюючи дії суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 2 ст. 2 КАС України та доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Положенням ст. 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на заробітну плату не нижчу ніж визначено законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Дане право безпосередньо реалізується шляхом гарантування своєчасної та повної виплати заробітної плати (грошового забезпечення).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі-Порядок).

Відповідно до п. 1 Розділу І вказаного Порядку зазначено, що цей Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Відповідно до п.6 розділу 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у звязку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

У випадку, що розглядається, наказу керівника органу поліції про поновлення особи на службі не було, оскільки Позивачем подано заяву про зупинення виконання судового рішення про поновлення на службі. Разом з тим, рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/1591/18 було визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №63 від 10.01.2018 року в частині звільнення ОСОБА_2 відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Отже відповідно до зазначеної норми є підстави для нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а питання стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу особам рядового і начальницького національної поліції України не врегульовані положеннями спеціального законодавства, до даних правовідносин, необхідно застосовувати положення КЗпП України, які регламентують порядок стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Звернення Позивача до суду після набрання законної сили рішенням про поновлення на роботі не позбавляє його права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з абз. 3, ч. 2 Розділу ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 розділу ІV цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з пунктом 9 розділу 1 Порядку № 260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць, розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Таким чином, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу поліцейських розраховується не у робочих днях, а у календарних.

Висновки суду.

Враховучи право Позивача на отримання грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, відсутність наказу про поновлення на займаній посаді та відповідного розрахунку, суд вважає за необхідне стягнути суму такого забезпечення у межах строків та розмірах, передбачених нормами спеціального та загального законодавства.

Позивач вважає, що відповідно до Витягу з особової картки ОСОБА_2 за період 2017-2018 р.р. в січні 2018 року грошове забезпечення ОСОБА_2 становило 3258 (три тисячі двісті пятдесят вісім) грн 12 коп., а в лютому 2018 року - 1327 (одна тисяча триста двадцять сім) грн 24 коп. Однак відповідно до довідки № 28, виданої КУ «Білгород-Дністровська багатопрофільна лікарня» Консультативно-діагностична поліклініка з 30 січня 2018 року по 08 лютого 2018 року ОСОБА_2 перебував на лікарняному, а тому фактично не працював. Тому доцільніше проводити розрахунки з урахуванням грошового забезпечення , нарахованого в грудні 2017 року.

Також зазначає, що в період з травня 2017 року по листопад 2017 року ОСОБА_2 отримував щомісячну премію. Середній розмір зазначеної премії становить 7420 (сім тисяч чотириста двадцять) грн 20 коп.

У грудні 2017 року розмір щомісячної премії склав 3868 (три тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн 53 коп, а в січні 2018 року Позивач взагалі не отримував премії. Дана обставина була зумовлена наявністю Наказу ГУНП в Одеській області №4383 від 19 грудня 2017 року, яким на ОСОБА_2 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну посадові відповідність. Відповідно до п.3 Положення про преміювання поліцейських ГУНП в Одеській області встановлені показники преміювання. З огляду на зазначений пункт у грудні 2017 року не існувало правових підстав для зниження розміру премії ОСОБА_2, окрім вищезгаданого наказу. Наказ ГУНП в Одеській області № 4383 від 19 грудня 2017 року рішенням по справі №815/297/18 від 04 квітня 2018 року було скасовано.

За таких обставин Позивач вважає, що незаконний наказ ГУНП в Одеській області від 19 грудня 2018 року є єдиною причиною відсутності в нього премії, а тому її середню величину слід врахувати при обчисленні середньоденного заробітку.

Отже, для отримання показників середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_2 слід грошове забезпечення за останні два місяці роботи ОСОБА_2 розділи на кількість календарних днів. Таким чином середньоденне грошове забезпечення Позивача становить 350 (триста пятдесят) грн 16 коп.

Таким чином, на думку позивача, оскільки, кількість днів вимушеного прогулу складає 277 календарних днів, то середній заробіток Позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з Відповідача, становить 96994 (девяносто шість тисяч девятсот девяносто чотири) грн 32 коп. (277 день х 350,16 грн.).

Суд не погоджується із зазначеним розрахунком виходячи з наступного.

Як вбачається із абз. 3, ч. 2 Розділу ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події.

Судом встановлено, що Позивача було звільнено Наказом ГУНП в Одеській області № 211 о/с від 08 лютого 2018 року, а тому суд, вважає за можливе, вирахувати середньоденне грошове забезпечення за останні 2 календарні місяці роботи, які передували звільненю, а саме грудень 2017 та січень 2018 року.

Як вбачається із Витягу особової картки Позивача, сума грошового забезпечення ОСОБА_2, за грудень 2017 року становить 7500,50 грн, за січень 2018 року 3258,12 грн. (а.с. 33).

Таким чином, середньоденний заробіток складає: 7500,50 грн. + 3258,12 грн. = 10758,60 / 62 (календарних дня) = 173,53 грн.

Період невиплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.02.2018 по 23.01.2019 року (день набрання судовим рішенням законної сили) складає 348 днів. Таким чином, сума середнього заробітку, яка підлягає до стягнення за час вимушеного прогулу з 09.02.2018 по 23.01.2019 року становить 348 х 173,53 = 60388,44 грн., яка підлягає стягненню з ГУНП в Одеській області.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09.02.2018 по 23.01.2019 року у розмірі 60388,44 грн. з ГУНП в Одеськійобласті.

Стосовно позовної вимоги Позивача про стягнення з Відповідача компенсації завданої йому моральної шкоди в розмірі 112 671,00 грн., суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

На підставі ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, обов'язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом, однак таких доказів Позивачем не надано.

Крім того, судом встановлено та не заперечується Позивачем, що ним була подана до ГУНП в Одеській області письмова заява про зупинення виконання судового рішення ООАС від 12.11.2018 року у справі № 815/1591/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, проте підлягають задоволенню в іншому розмірі.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Керуючись статтями 2, 5-9, 72-73, 77, 139, 159, 241-246, 250-251, 263 КАСУкраїни, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (67708, АДРЕСА_1) до Головного управління національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.02.2018 року по 23.01.2019 року в розмірі 60388 (шістдесят тисяч триста вісімдесят вісім) гривень 44 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Пятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 02.04.2019 року.

Суддя Бутенко А.В.

.