Справа № 1640/2672/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 р. Справа № 1640/2672/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Спаскіна О.А.

суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Масюк П.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.09.2018 року, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 24.09.18 року по справі № 1640/2672/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( далі - позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області ( далі - відповідач) в якому просила:

- зобов'язати Головне управління ДФС у Полтавській області скасувати реєстрацію податкового звіту в реєстрі застрахованих осіб: 73157 від 05 січня 2018 року, номер файлу 689F0. ZIP, як поданого зайво (помилково).

- зобов'язати Головне управління ДФС у Полтавській області скасувати вимогу про сплату боргу від 13 березня 2018 року за №Ф-7818-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є особою, яка звільнена від сплати єдиного внеску в силу вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Виконуючи вимоги абзацу 5 частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивач подала "Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску", де вказала в таблиці "Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування фізичними особами - підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування" - нулі. Але звіт не зберігся, бо під час його перевірки виявлено помилки, а саме: "в жодному рядку не зазначена сума нарахованого єдиного внеску". Дані обставини спричинили необхідність подання Звіту із зазначенням сум єдиного внеску. Однак, незважаючи на подання звітів, наявності пільг щодо сплати єдиного внеску ГУ ДФС у Полтавській області складено вимогу №Ф-7818-17 від 13 березня 2018 року про сплату боргу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.09.2018 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області про зобов'язання вчинити дії - задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області №Ф-7818-17 від 13 березня 2018 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволення адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Зокрема апелянт зазначає, що хоча позивач і підпадає під дію частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI, однак він самостійно визначив суму до сплати єдиного внеску, а отже тим самим самостійно визнав себе платником єдиного внеску.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

У судовому засіданні скаржник підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, пояснення представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) зареєстрована, як фізична особа-підприємець 03 липня 2014 року (а.с. 29).

05 січня 2018 року ФОП ОСОБА_1 подано до Карлівської ОДПІ ГУ ДФС (Машівське відділення) Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (а.с. 61).

За результатами обробки поданого Звіту, Карлівською ОДПІ ГУ ДФС (Машівське відділення) позивачу направлено Квитанцію №2, у якій зазначено, що документи не прийняті, відомості зі звітності страхувальника не внесено до реєстру застрахованих осіб та запропоновано повторно подати звіти після виправлення помилок. Помилка Таблиця 2 додатку 5, в жодному рядку не зазначена сума нарахованого єдиного внеску; в жодному рядку не зазначена сума, на яку нараховується єдиний внесок (а.с. 62).

09 січня 2018 року ФОП ОСОБА_1 подано до Карлівської ОДПІ ГУ ДФС (Машівське відділення) Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (а.с. 57).

За результатами обробки поданого Звіту, Карлівською ОДПІ ГУ ДФС (Машівське відділення) позивачу направлено Квитанцію №2, у якій зазначено, що документи не прийняті, відомості зі звітності страхувальника не внесено до реєстру застрахованих осіб та запропоновано повторно подати звіти після виправлення помилок. Помилка Таблиця 2 додатку 5, в жодному рядку не зазначена сума нарахованого єдиного внеску; в жодному рядку не зазначена сума, на яку нараховується єдиний внесок (а.с. 58).

07 лютого 2018 року, 22 березня 2018 року та 23 березня 2018 року ФОП ОСОБА_1 подано до Карлівської ОДПІ ГУ ДФС (Машівське відділення) Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску в яких самостійно визначено суму зобов'язань у розмірі 8448 грн. (а.с. 51, 53, 55).

За результатами обробки поданих Звітів, Карлівською ОДПІ ГУ ДФС (Машівське відділення) позивачу направлено Квитанції №2, у яких зазначено, що документи прийняті (а.с. 52, 54, 56).

13 березня 2018 року ГУ ДФС у Полтавській області сформовано вимогу №Ф-7818-17 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 4650,36 грн.

27 березня 2018 року ФОП ОСОБА_1 подано до ДФС України скаргу на вимогу №Ф-7818-17 від 13 березня 2018 року (а.с. 65).

Рішенням від 25 квітня 2018 року №5996/г/99-99-11-02-02-25 ДФС України повідомила позивача, що згідно даних інформаційної системи органу доходів і зборів загальна сума заборгованості скаржника по коду класифікації доходів бюджету 71040000, станом на 28 лютого 2018 року становить 4650,36 грн., яка виникла на підставі зобов'язань зі сплати єдиного внеску, самостійно визначених скаржником у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік. На підставі цих даних ГУ ДФС у Полтавській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13 березня 2018 року №Ф-7818-17, відповідно до вимог чинного законодавства. За таких обставин, керуючись пунктом 4 розділу IV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2015 року №1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року за №178/28308, вирішено вимогу про сплату (недоїмку) від 13 березня 2018 року №Ф-7818-17 ГУДФС у Полтавській області залишити без змін, скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - без задоволення (а.с. 67-68).

Позивач, не погоджуючись із вимогою про сплату боргу, звернувся до суду.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з того, що позивач на підставі положень частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI звільнена від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (Закон №2464-VI).

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Однак, частиною четвертою цієї статті передбачено, що особи, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналогічні за змістом положення відображені у п. 4 Розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015, та у п. 3 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015.

Отже, необхідними умовами для застосування положень частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI є отримання особою статусу пенсіонера чи встановлення такій особі інвалідності, а також отримання нею відповідно до закону пенсії або соціальної допомоги. При цьому єдиною підставою, за наявності якої вказані положення не підлягають застосуванню, - це добровільна згода особи на участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням визначено Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника (частина перша статті 9 Закону №1058-IV)

Пунктом 2 частини першої статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються пенсійні виплати, зокрема, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства).

Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (стаття 30 Закону №1058-IV, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Як вбачається з матеріалів справи, 21 червня 2016 року позивачу було встановлено другу групу інвалідності внаслідок загального захворювання, що підтверджується Довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії №0491678 (а.с. 66).

Крім того ФОП ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування з 01 серпня 2014 року, що підтверджується відомостями наданими ГУ ДФС у Полтавській області (а.с. 89).

З аналізу викладеного вбачається, що у позивача настали обставини за якими останній, звільняється від сплати за себе єдиного внеску, окрім випадку його добровільної участі в системі загальнообов'язкового страхування.

Так, порядок нарахування, обчислення i добровільної сплати єдиного внеску, врегульований статтею 10 Закону № №2464-VI.

Згідно ч. 1 ст. 10 із Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є, зокрема, особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частин 2, 3 статті 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).

Особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Однак, відповідачем не надано жодних доказів, що позивач укладала договір про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

В даному випадку, враховуючи, що позивач є інвалідом 2 групи, отримує пенсію по інвалідності та перебуває на спрощеній системі оподаткування з 01.08.2014 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач на підставі положень частини 4 статті 4 Закону №2464-VI звільнена від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта, що ФОП ОСОБА_1 самостійно визначила суму до сплати єдиного внеску та, як наслідок визнала себе платником єдиного внеску, суд звертає увагу ГУ ДФС в Полтавській області, що позивач, як особа на яку поширюється дія частини четвертої статті 4 Закону України №2464-VI, повинна сплачувати єдиний внесок виключно за умови її добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Крім того позивач змушена була у поданих Звітах визначити суму зобов'язання, оскільки за результатами обробки поданих 05 січня 2018 року та 09 січня 2018 року документів контролюючим органом подані документи не прийнято по причині не зазначення суми нарахованого єдиного внеску та не зазначення суми, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч.2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи усі вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Полтавській області від 13 березня 2018 року за №Ф-7818-17.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та прийняв законне рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.09.2018 року по справі № 1640/2672/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич
Постанова складена в повному обсязі 03.04.19.