Справа № 444/90/19
Суддя: Ясиновський Р. Б.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 444/90/19
Провадження № 2-а/444/32/2019
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року Жовківський районний суд Львіської області в складі :

головуючого судді Ясиновський Р. Б.,

при секретарі Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовкві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Львівській області ДПП лейтенанта поліції Кітури Романа Олеговича, третя особа: Управління патрульної поліції в Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 836590 від 04.01.2019 року, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції в Львівській області ДПП лейтенанта поліції Кітури Романа Олеговича, третя особа: Управління патрульної поліції в Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 836590 від 04.01.2019 року та просить скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 836590 від 04.01.2019 р., а справу про адміністративне правопорушення закрити. Мотивує свої позовні вимоги наступним. Він, ОСОБА_1, 04.01.2019 року приблизно о 08.41 год. керував транспортним засобом Рено, державний номерний знак НОМЕР_1 на а/д Львів - Рава-Руська на 7 км. В цей час, на 7 км. даної автодороги його транспортний засіб було зупинено працівниками патрульної поліції, з тих підстав, що на автомобілі не горіла ліва фара в режимі ближнього світла в світлу пору доби, а також після зупинки, на вимогу працівника поліції, не увімкнув світлову аварійну сигналізацію, чим порушив п. 9.9 ПДР України, за що ч. 2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, у зв'язку із чим було складено постанову і накладено адміністративний штраф в розмірі 425 гривень.

Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення є незаконним, необгрунтованим та недоведеним, а постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 836590 від 04.01.2019 року підлягає скасуванню з наступних підстав.

Зазначає, що інспектор поліції не роз'яснив йому права і обов'язки визначені ст. 63 Конституції України, 307, 308, 268, 287-289 КУпАП. Крім того, відмовив у розгляді його клопотання щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з його необхідністю скористуватися юридичною допомогою, інспектором не надано йому можливості користуватись допомогою адвоката та не повідомлено про причини (підстави) неможливості залучення адвоката. Тобто, всупереч вимогам ст. 268 КУпАП, відповідач протиправно позбавив його такого права.

Звертає увагу на той факт, що, винесена відповідачем постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 836590 від 04.01.2019 не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення.

Зазначає, що працівник патрульної поліції не мав права притягати його до адміністративної відповідальності без доказів та без з'ясування всіх обставин справи. 04.01.2019 року його було зупинено працівниками патрульної поліції, які повідомили, що він не має права здійснювати подальший рух з непрацюючою лівою фарою. Він пояснював інспектору, що відповідно до п.31.5 ПДР України, на місці усуне дану несправність або буде рухатися якомога коротшим шляхом до автозаправної станції, де придбає відповідну лампочку. Інспектор почав погрожувати йому забороною подальшого руху взагалі, а в подальшому було складено постанову, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Пояснює, що будь-яких доказів його вини працівниками поліції не надано. Поліцейський не взяв до уваги його пояснення, в яких він зазначив, що не згідний з вказаними в постанові поліцейського патрульної поліції фактами. Винним себе не визнає, Правил дорожнього руху не порушував, вважає, що його вина у скоєнні правопорушення не була доведена поліцейським.

Вважає, що твердження поліцейського про порушення ним вимог ПДР України, є лише його суб'єктивною думкою та припущенням, яке не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. При розгляді справи поліцейський не роз'яснив йому права та обов'язки, не повідомив його про можливість відкладення справи для того, щоб скористатися правовою допомогою, порушивши його права на звернення за правовою допомогою, також не виявив обставини, які виключають адміністративну відповідальність, пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також не були з'ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок чого при винесенні постанови поліцейським не було враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та інші обставин,які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення відповідно до ст. 33 КУпАП.

Виходячи із обставин справи, жодних інших доказів по справі, крім постанови, наприклад, пояснення свідків, показань технічних приладів чи технічних засобів, на момент розгляду адміністративної справи, не було. Вказує, що це свідчить про те, що поліцейський розглянув справу та притягнув його до відповідальності за відсутністю доказів вчинення ним правопорушення, за відсутності доказів вини, оскільки не взяв до уваги його пояснення, не дослідив обставини справи в сукупності, а керувався припущеннями.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що 04.01.2019 року він їхав на роботу, коли був зупинений працівниками поліції. Вони повідомили йому, що у нього не горить ліва фара в режимі ближнього світла в світлу пору доби. Зазначив, що від місця його зупинки до найближчої АЗС було близько 500 метрів, у зв"язку із чим він пояснив, що може купити та замінити відповідну лампочку в своєму автомобілі, однак йому не дали такої можливості і винесли відносно нього постанову. Не визнає себе винним, просить позов задоволити.

Відповідач інспектор УПП у Львівській області ДПП лейтенант поліції Кітура Роман Олегович в судове засідання повторно не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Від нього не надходило клопотань, відзиву на позовну заяву, заперечень.

Представник третьої особи УПП у Львівській області ДПП в судове засідання повторно не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Від них не надходило клопотань, відзиву на позовну заяву, заперечень

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. П. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Так як відповідач та представник третьої особи в судове засідання повторно не з'явилися без повідомлення причин неявки, жодних відомостей про поважність причин такої неявки у суду немає, позивач просить справу розглядати без їх участі, а тому суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та представника третьої особи.

Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Конституцією України закріплено норму щодо обов'язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19).

Судом встановлено, що 04.01.2019 року о 08 год. 48 хв. інспектором УПП у Львівській області ДПП лейтенантом поліції Кітура Романом Олеговичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ № 836590, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 04.01.2019 року о 08 год. 41 хв. на а/д Львів-Рава-Руська 7 км. керував транспортним засобом, у якого не працювала ліва фара в режимі ближнього світла та водій не увімкнув світлову аварійну сигналізацію після зупинки на вимогу працівника поліції, чим порушив вимоги п. 9.9. б ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, за яке на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідачем не виконано свого обов'язку передбаченого ч. 2 ст. 77 КАС України та не подано доказів щодо правомірності винесення інспектором Управління патрульної поліції в Львівській області ДПП лейтенантом поліції Кітура Романом Олеговичем постанови, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Не здобуті такі докази і в судовому засіданні.

Суд вважає, що сторона відповідача проявила байдужість до результату розгляду справи.

Суд враховує, що позивач не визнає себе винним у вчиненні будь-якого правопорушення 04.01.2019 року.

Суд надає віру поясненням ОСОБА_1, так як підстав не вірити йому у суду немає, такі його пояснення не спростовані будь-якими іншими доказами. А тому суд вважає такі пояснення правдивими і покладає їх в основу рішення.

Судом при вирішенні справи враховано, що в ході судового розгляду відповідачем не надано доказів, зокрема, матеріалів фіксації порушення позивачем вимог п. 9.9. б Правил дорожнього руху за допомогою камер відеоспостереження, на спростування його позовних вимог щодо факту вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку, що в діянні ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки відповідачем як під час винесення оскаржуваної постанови, так і під час розгляду справи в суді, не доведено наявність протиправної, винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, яка б охоплювалася нормою ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто не доведено сам факт вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З метою забезпечення гарантії, свобод і інтересів особи і громадянина, виходячи із наданих ст. 245 КАС України суду повноважень при прийнятті рішення та враховуючи положення ст. 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 286 КАС України, суд приходить до переконання, що задоволення позовних вимог в повному обсязі буде найбільш доцільним способом захисту порушеного права позивача ОСОБА_1, а тому оскаржувану постанову слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 7-11, 14, 241-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов - задоволити.

Скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 836590 від 04.01.2019 р., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 295 КАС України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень КАС України.

За умовами ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст повного рішення суду виготовлено 29.03.2019 року.

Суддя Р. Б. Ясиновський