Справа № 291/1021/18
Суддя: Митюк О. В.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 291/1021/18
Ружинський районний суд Житомирської області

Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2019 року

Ружинський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Митюк О.В.

за участю секретаря Підгорної А..М.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ружині справу за адміністративним позовом

Представника позивача ОСОБА_1, який діє в інтересах позивача ОСОБА_2

до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області

про поновлення строку звернення до суду, визнання дій неправомірними, та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2018 року представник позивача, ОСОБА_1, який діє в інтересах позивача ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому просив: скасувати постанову від 29.08.2017 року №220-ДК/0060/По/08/01/-17 про накладення адміністративного стягнення на позивача за вчинення адміністративного правопорушення , передбаченого частиною 1 статті 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 170 гривень і закрити справу за відсутністю події і складу правопорушення. В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем зроблений помилковий висновок про самовільне використання земельної ділянки, не прийнято до уваги, що розпорядженням голови Ружинської районної державної адміністрації від 19.10.2010 за № 461 надано дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 49 га, в оренду, для ведення фермерського господарства на території Немиринецької сільської ради Ружинського району Житомирської області.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в адміністративному позові.

Відповідач в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений, причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 29.08.2017 № 222-ДК "Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель" старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Житомирській області - начальником відділу контролю за використання та охороною земель в Андрушівському, Бердичівському, Любарському, Ружинському, Чуднівському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель - ОСОБА_3 проведено перевірку з питання дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок усіх категорій і форм власності, родючості.

За результатами перевірки складений акт від 29.08.2017 № 222-ДК/142/АО/10/01/-17, яким встановлено самовільне зайняття земельної ділянки за кадастровим номером :01:000:1970 державної форми власності площею 31.0796 га на території Немиринецької сільської ради Ружинського району Житомирської області, зафіксовано, що земельна ділянка загальною площею 31.0796 використовуються позивачем без правовстановлюючих документів, а саме: договору оренди.

29.08.2017 старшим державним інспектором Драчуком І.С. складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_2 використовує на території Немиринецької сільської ради Ружинського району Житомирської області земельну ділянку площею 31.0796 га без правовстановлюючих документів, а саме: договору оренди, що є порушенням статті 211 Земельного кодексу.

29.08.2017 старшим державним інспектором Драчуком І.С. винесено постанову №220-ДК/0060/По/08/01/-17 у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 53-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За правилами п.2 ч.1 ст.4 вказаного Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом (ч.1 ст.19 цього ж Закону).

Порядок передачі земельних ділянки в оренду встановлений статтею 124 Земельного кодексу, відповідно до частини першої якої передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Отже, укладенню договору оренди земельної ділянки, що перебуває у державній або комунальній власності, передує прийняття відповідним органом рішення про передачу в оренду такої земельної ділянки, тобто засвідчення певного волевиявлення органу, який здійснює розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених Земельним Кодексом України, як орендодавця.

Пунктом "б" ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При цьому, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 53-1 КУпАП передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки.

Об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП, виражається у самовільному зайнятті земельної ділянки.

Суб'єктивна сторона самовільного зайняття земельної ділянки характеризується прямим умислом. Винна особа усвідомлює відсутність у неї права на конкретну земельну ділянку, однак бажає її захопити.

Статтею 53-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки у вигляді накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначенням в ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Таким чином, самовільному зайняттю земельних ділянок притаманні такі юридичні ознаки, як:

-з об'єктивної сторони це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне заволодіння чи використання земельної ділянки;

-відсутність при цьому відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її відчуження або надання у користування;

-відсутність вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки;

-такі дії є неправомірними, тобто їх правомірність не закріплена жодним нормативно-правовим актом України;

-з суб'єктивної сторони такі дії є винними.

Отже за змістом наведеної норми, використання землі державної та комунальної власності без укладеного договору оренди землі, але після прийняття рішення органу влади про надання землі в оренду хоча і свідчить про використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, однак не може розглядатися як самовільне зайняття земельної ділянки. Відповідно, такі дії не можна кваліфікувати за ст. 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відтак, на момент складення протоколу та винесення постанови відносно позивача, існувало відповідне рішення органу місцевого самоврядування про надано дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 49 га, в оренду, для ведення фермерського господарства на території Немиринецької сільської ради Ружинського району Житомирської області.

Водночас, відповідно до довідки №95 від 13.08.2018 року (а.с.71), виданої Немиренцькою сільською радою Ружинського району Житомирської області ОСОБА_2 сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою площею 31.0796 га, заборгованість за орендну плату відсутня.

Згідно протоколу погодження меж від 19.04.2011 року, інженер-землевпорядчик ДП "Житомирський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" ОСОБА_4 в присутності зацікавлених осіб, немиренцького сільського голови ОСОБА_5, та ОСОБА_2 провели погодження в натурі меж земельної ділянки, яка проектується до відведення в оренду гр.ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства із земель запасу Немиринецької сільської ради Ружинського району Житомирської області

З огляду на викладене, встановлене фактичне використання земельної ділянки без правовстановлюючого документа, але за наявності розпорядженням голови Ружинської РДА надано дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 49 га, в оренду, для ведення фермерського господарства на території Немиринецької сільської ради Ружинського району Житомирської області не може бути кваліфіковані як самовільне зайняття земельної ділянки, а тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП.

Тому, дії позивача в даному випадку старшим державним інспектором кваліфіковано невірно, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1КУпАП, що в свою чергу є підставою для закриття справи.

Щодо строку звернення позивача до суду за захистом свого права при оскарженні постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого зазначеним Кодексом або іншими законами. Частиною третьою цієї статті встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до суду. Оскільки позивач копію оскаржуваної постанови отримав поштою лише 21.08.2018 року то суд вважає, що для захисту його порушеного права на справедливий розгляд справи слід поновити строк звернення до суду.

Керуючись ст.ст.7,53-1, 243-245, 254, 256, 268, 280 КУпАП,ст.ст.122, 225-228, 243 КАС України, ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст..ст.125, 126, 211 Земельного кодексу України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк, встановлений для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охоронною земель у Андрушівському, Бердичівському, Любарському, Ружинському, Чуднівському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель ОСОБА_3 від 29.08.2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 53-1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (Сто сімдесят) гривень, провадження по даній справі закрити.

Повне рішення по справі складено 22.03.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Митюк.