Справа № 2а-3410/12/1370
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2019 року

Київ

справа №2а-3410/12/1370

адміністративне провадження №К/9901/28737/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуГородоцької об'єднаної державної податкової Інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області
на постановуЛьвівського окружного адміністративного суду від 26.09.2014 (суддя Клименко О.М.)
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015 (колегія у складі суддів: Попко Я.С., Сеник Р.П., Хобор Р.Б.)
у справі № 2а-3410/12/1370 (876/9433/14)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Галіція»
доГородоцької об'єднаної державної податкової Інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Галіція» звернулося до адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №/0 від 01.02.2011.

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки про завищення позивачем залишку від'ємного значення з податку на додану вартість повністю ґрунтуються на акті попередньої перевірки, що є недопустимим та суперечить приписам податкового законодавства. При цьому, на момент винесення податковим органом спірного рішення, позивачем в судовому порядку оскаржувались висновки попередньої документальної перевірки, відповідно у позивача відсутній обов'язок враховувати результати попередньої перевірки, оскільки сума визначена на підставі цього акта не була узгодженою.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2014, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017, позов задоволено.

Названі судові рішення мотивовані тим, що на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення факт неправомірності формування позивачем від'ємного значення з податку на додану вартість за результатами попередньої перевірки не доведений, тому під час формування податкової звітності з податку на додану вартість за листопад 2010 року у позивача не виникло обов'язку враховувати результати неузгодженої попередньої перевірки.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відзив або заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість позовних вимог та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 19.01.2011 ДПІ у Яворівському районі проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку податкової декларації з податку на додану вартість, за наслідками якої складено акт №11/16-0/22399712 від 19.01.2011), згідно висновків якого встановлено, що платником не проведено зменшення залишку від'ємного значення, як це вимагає абз. 3 п. 5.12.5 Наказу ДПА України №166 від 30.05.1997 «Про затвердження форми податкової декларації та порядку її заповнення та подання» в сумі 338365,00 грн., оскільки за результатами позапланової виїзної перевірки з питань достовірності формування від'ємного значення з податку на додану вартість по декларації з ПДВ за липень 2010 року (акт перевірки №1847/23-2/22399712 від 01.11.2010) встановлено порушення пп.7.2.3 п. 7.2, пп. 7.5.1 п. 7.5, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено податок на додану вартість у липні 2010 року на загальну суму 3378715,00 грн.

Вказане порушення призвело до заниження ТОВ «Галіція» по декларації з ПДВ за листопад 2010 року суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду, з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду на 338365,00 грн.

На основі таких висновків було прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 01.02.2011.

Внаслідок оскарження прийнятого відповідачем спірного рішення в адміністративному порядку, його залишено без змін.

Судами попередніх інстанцій також було встановлено, що позивач оскаржував податкове повідомлення-рішення №/0 від 17.11.2010 про збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 4555509 грн., винесене за результатами попередньої перевірки (акт перевірки №1847/23-2/22399712 від 01.11.2010), як в адміністративному, так і в судовому порядку, що підтверджується постановою від 07 лютого 2012 року Львівського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №2а-6932/11/1370.

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, бюджетне відшкодування визначається як сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 цього Закону сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Відповідно до абз. 3 пп. 7.7.1 п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.7.3 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за наслідками звітного періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. При прийнятті такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів.

Розділом 5 Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 року №166 (у редакції наказу від 15 червня 2005 року № 213) (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок заповнення податкової декларації.

Пунктом 5.12.5 вказаного Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що рядок 23.4 передбачений для відображення збільшення або зменшення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 26) за результатами камеральної чи документальної перевірки, проведеної податковим органом. Зменшення відбувається у разі, коли за результатами перевірки встановлено завищення задекларованої платником суми податкового кредиту та/або заниження податкового зобов'язання. Така сума зменшення рядка 26 відображається зі знаком "-" в рядку 23.4 податкової декларації наступного звітного періоду.

У відповідності до пп. 5.2.1, 5.2.2 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган невірно визначив суму податкового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу із скаргою про перегляд цього рішення, яка подається у письмовій формі та може супроводжуватися документами, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати. Скарга повинна бути подана контролюючому органу протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання платником податків податкового повідомлення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується. Контролюючий орган зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом двадцяти календарних днів від дня отримання скарги платника податків на його адресу поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. У разі коли контролюючий орган надсилає платнику податків рішення про повне або часткове незадоволення його скарги, такий платник податків має право звернутися протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання відповіді, з повторною скаргою до контролюючого органу вищого рівня, а при повторному повному або частковому незадоволенні скарги - до контролюючого органу вищого рівня із дотриманням зазначеного десятиденного строку для кожного випадку оскарження та зазначеного двадцятиденного строку для відповіді на нього.

З урахуванням положень пункту 16.2 статті 16 цього Закону керівник відповідного контролюючого органу (або його заступник) може прийняти рішення про продовження строків розгляду скарги платника податків понад строки, визначені в абзаці першому цього підпункту, але не більше шістдесяти календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення двадцятиденного строку, зазначеного в абзаці першому цього підпункту.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом двадцятиденного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника контролюючого органу (або його заступника), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків. Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника контролюючого органу (або його заступника) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення двадцятиденного строку, зазначеного в абзаці першому цього підпункту.

Відповідно до пп. 5.2.3, 5.2.4 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) заява, подана із дотриманням строків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту, зупиняє виконання платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні, на строк від дня подання такої заяви до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума податкового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою. День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження податкового зобов'язання платника податків. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Зважаючи на вимоги вищенаведених норм касаційний суд вбачає підстави погодитись з висновком судів попередніх інстанцій про те, що відображення зменшення залишку від'ємного значення за результатами камеральної чи документальної перевірки, проведеної податковим органом у рядку 23.4 податкової декларації з ПДВ проводиться платником податку в разі, коли податкове зобов'язання прийняте за таким актом перевірки стає узгодженим в розумінні п. 5.2. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Чинне, на час виникнення спірних правовідносин, податкове законодавство не містить заборону на декларування від'ємного значення та включення в повному обсязі такого від'ємного значення до податкового кредиту в наступному податковому періоді, особливо з підстав неврахування висновків податкового органу, які не набули статусу обов'язкових до закінчення процедури оскарження рішення податкового органу.

Зважаючи на встановлені судами обставини, що на час подання декларації з ПДВ за листопад 2010 року податкове повідомлення-рішення №/0 від 17.11.2010 було неузгодженим, відповідно були відсутні підстави для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Городоцької об'єднаної державної податкової Інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2014 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

........................

.........................

В.П.Юрченко
І.А.Васильєва
С.С.Пасічник
Судді Верховного Суду