Справа № 826/8464/18
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2019 року № 826/8464/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

при секретарі судових засідань Гарбуз К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Хромія»
до Головного управління ДФС у Кіровоградській області, Державної фіскальної служби України
провизнання протиправними дій, рішень та податкових повідомлень-рішень

за участю представників: - від позивача - Дьяков В.О.,

від відповідачів - Данілов С.О.;

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ХРОМІЯ» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (Відповідач -1) та Державної фіскальної служби України (Відповідач - 2), в якому з урахуванням уточнень до позовної заяви, просив:

- визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо передачі Головному управлінню ДФС у Кіровоградській області повноважень на здійснення, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2017 по справі № 757/45231/17-к , документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ХРОМІЯ» ();

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 06.09.2017 №1136 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ХРОМІЯ» ();

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Кіровоградській області щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ХРОМІЯ» () на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2017 по справі № 757/45231/17-к та наказу Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 06.09.2017 №1136 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ХРОМІЯ», та оформлення результатів такої перевірки у формі Акта від 23.01.2018 №13/11-28-14-01/40215536;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 21.02.2018 № 1 та від 21.02.2018 № 1;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 26.04.2018 № 14963/6/99-99-11-01-02-25.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ХРОМІЯ» з питань своєчасності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, у тому числі при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами за період з 01.01.2008 по 31.12.2016, проведена посадовими особами ГУ ДФС у Кіровоградській області на підставі наказу виконуючого обов'язки начальника Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 06.09.2017 №1136.

Зі змісту наказу вбачається, що перевірку проведено на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Матійчука Г.О. від 11.08.2017 по справі №757/45231/17-к. Як вбачається з наведеної вище ухвали, слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва Матійчуком Г.О. призначено позапланову документальну перевірку дотримання вимог податкового законодавства України - ТОВ «ХРОМІЯ» () на предмет своєчасності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, у тому числі при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами за період з 01.01.2008 по 31.12.2016. Проведення позапланової перевірки доручено співробітникам Державної фіскальної служби України.

Однак всупереч ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Матійчука Г.О. від 11.08.2017 по справі №757/45231/17-к документальну перевірку проводили не спеціалісти Державної фіскальної служби України, а державні ревізори-інспектори Головного управління ДФС в Кіровоградській області. За таких обставин позивач дійшов висновку про те, що Державною фіскальною службою України та Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області не дотримано вимог ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Матійчука Г.О. від 11.08.2017 по справі №757/45231/17-к під час її виконання, відповідно перевірку проведено іншим контролюючим органом, ніж це визначено слідчим суддею.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області складено Акт від 23.01.2018 № 13/11-28-14-01/40215536, на підставі якого в подальшому винесені податкові-повідомлення рішення від 21.02.2018 № 1 та від 21.02.2018 № 1. Позивач також зазначає, що встановлені Відповідачем-1 порушення податкового законодавства не знаходять документального та нормативного підтвердження, а тому прийняті за результатами перевірки податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність наказу та дій щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки, правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача. З урахуванням викладеного, на думку Державної фіскальної служби України рішення, прийняте за результатами адміністративного оскарження позивачем податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Кіровоградській області є законним та обґрунтованим.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Посадовими особами Головного управління ДФС у Кіровоградській області на підставі направлень від 07.09.2017 №1177, 1178, 1179, 1180, 1181, 1182, 1183 відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Матійчука Г.О. від 11.08.2017 по справі № 757/45231/17-к, на підставі наказу Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 06.09.2017 №1136, проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «ХРОМІЯ» () з питань дотримання вимог податкового законодавства України на предмет своєчасності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання вимог валютного та іншого законодавства, у тому числі при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами за період з 01.01.2008 по 31.12.2016.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області складено Акт від 23.01.2018 № 13/11-28-14-01/40215536, висновками якого на думку посадових осіб ГУ ДФС у Кіровоградській області є порушення ТОВ «ХРОМІЯ»: - 1. Підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.12.10р. №2755-VI, пункту 5, пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» (затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290), в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 741 417 грн., у тому числі за 2016 рік у сумі 741 417 грн. - 2. пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 13 097 028 грн., в тому числі за липень 2016 року в сумі 782 318 грн., за серпень 2016 року в сумі 7 546 144 грн., за вересень 2016 року в сумі 881 306 грн., за листопад 2016 року в сумі 3 887 260 грн.; - 3. пункту 46.1 статті 46, пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI - несвоєчасно подано податкові декларації з податку на додану вартість за листопад та грудень 2016 року.

На підставі Акта перевірки від 23.01.2018 № 13/11-28-14-01/40215536 Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області винесено податкові повідомлення-рішення № 1 від 21.02.2018, яким за порушення пункту 46.1 статті 46, пункту 49.1 статті 49 Податкового кодексу України до позивача застосовано штрафні санкції за платежем податок на додану вартість у розмірі 340 грн.; № 1 від 21.02.2018, яким за порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5, пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» (затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290) позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у сумі 926 771,00 грн., з яких 741 417 грн. за податковими зобов'язаннями та 185 354 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № 1 від 21.02.2018, яким за порушення пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 16 371 285,00 грн., з яких 13 097 028 грн. за податковими зобов'язаннями та 3 274 257 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області № 1 та № 1 від 21.02.2018 позивачем оскаржено в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 26.04.2018 № 14963/6/99-99-11-01-02-25 вказані вище податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 21.02.2018 № 1 та № 1 залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Вважаючи протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо передачі повноважень на проведення перевірки, наказ Головного управління ДФС у Кіровоградській області № 1136 від 06.09.2017 та дії Головного управління ДФС у Кіровоградській області щодо проведення перевірки та оформлення її результатів, а також зазначені вище податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 21.02.2018 та рішення Державної фіскальної служби України від 26.04.2018, - позивач звернувся з позовом до суду.

Заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов наступних висновків.

На підставі наказу Головного управління ДФС у Кіровоградській області №1136 від 06.09.2017 посадовими особами Головного управління ДФС у Кіровоградській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ХРОМІЯ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Зі змісту наказу вбачається, що перевірку проведено на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Матійчука Г.О. від 11.08.2017 по справі №757/45231/17-к, якою слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва Матійчуком Г.О. призначено позапланову документальну перевірку дотримання вимог податкового законодавства України - ТОВ «ХРОМІЯ» () на предмет своєчасності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених Податковим кодексом України податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, у тому числі при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами за період з 01.01.2008 по 31.12.2016. Проведення позапланової перевірки доручено співробітникам Державної фіскальної служби України.

Згідно з положеннями підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, позапланова документальна перевірка здійснюється контролюючим органом за наявності такої підстави як отримання рішення слідчого судді про призначення перевірки.

Невід'ємною частиною рішення про призначення перевірки є як визначення суб'єкта, який підлягає перевірці, так і визначення суб'єкта, який здійснює перевірку, без чого не можливо здійснити її виконання. Оскільки слідчий суддя за вказаною нормою приймає рішення про здійснення перевірки, то саме він визначає і суб'єкта, на якого покладається обов'язок її проведення, а також інші умови здійснення такої перевірки.

З огляду на викладене та відповідно до зазначеної норми, визначення контролюючого органу, на якого покладено здійснення перевірки, у випадку призначення перевірки слідчим суддею, віднесено до компетенції саме слідчого судді.

Суд погоджується із думкою позивача, що суб'єкт владних повноважень, на якого слідчим суддею покладено обов'язок з проведення перевірки, ні за Кримінальним процесуальним кодексом України, ні за Податковим кодексом України не уповноважений самостійно передавати повноваження щодо здійснення перевірки іншому суб'єкту владних повноважень, а в протилежному випадку він перебирає на себе повноваження слідчого судді, чим виходить за межі свої компетенції.

Законом України від 21.12.2016 №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності з 1 січня 2017 року (за виключенням окремих статей) та яким внесено зміни до Податкового кодексу України, що стосуються контрольно-перевірочної роботи, пунктом 8 розділу I вказаного Закону доповнено Податковий кодекс України статтею 19-3 та викладено в новій редакції підпункт 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 Кодексу, якими визначено перелік функцій державних податкових інспекцій, а функцію контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів.

Отже, з 01.01.2017 організацію та проведення документальних і фактичних перевірок може бути здійснено (в тому числі видано наказ про проведення перевірки, оформлено направлення (посвідчення), складено акт (довідку) та податкові повідомлення-рішення, за їх результатами) лише зазначеними вище органами.

Також, відповідно до п. 1.6 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, затверджених Наказом ДФС від 12.10.2016 №856 визначено, що проведення перевірок здійснюють посадові особи відповідних структурних підрозділів ДФС, головних управлінь ДФС в областях, м. Києві, Офісу великих платників податків ДФС (далі - ОВПП), до функцій яких належить проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, про що зазначено у листі Державної фіскальної служби України від 17.01.2017 № 1005/7/99-99-14-03-03-17.

Таким чином, з метою дотримання вимог ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, здійснювати перевірку уповноважені були саме співробітники відповідних структурних підрозділів Державної фіскальної служби України, яким надано такі повноваження.

Водночас, з огляду на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Матійчука Г.О. від 11.08.2017 по справі №757/45231/17-к проведення документальної позапланової перевірки позивача доручено саме співробітникам Державної фіскальної служби України, тому Головне управління ДФС у Кіровоградській області не мало правових підстав для винесення оскаржуваного наказу на проведення перевірки позивача, проведення такої перевірки та, відповідно, оформлення її результатів.

Викладене свідчить про те, що Державною фіскальною службою України та Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області не дотримано вимог ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва Матійчука Г.О. від 11.08.2017 по справі №757/45231/17-к під час її виконання, а саме проведено перевірку іншим контролюючим органом, ніж це визначено слідчим суддею.

Верховний Суд в постанові від 03.04.2018 у справі № 820/4482/17 про визнання протиправним та скасування наказу, залишаючи в силі рішення суду першої та апеляційної інстанції дійшов висновку, що проведення перевірки Головним управлінням ДФС у Харківській області на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2017, відповідно до якої проведення перевірки доручено співробітникам ДФС України, свідчить про недотримання Головним управлінням ДФС у Харківській області вимог ухвали слідчого судді під час її виконання, а саме проведення перевірки іншим контролюючим органом, ніж це передбачено слідчим суддею, що є підставою для скасування наказу про проведення перевірки.

Крім того, суд звернув увагу ще й на ту обставину, що слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва Матійчуком Г.О. в ухвалі від 11.08.2017 по справі №757/45231/17-к визначені строки проведення перевірки, а саме в термін 15 робочих днів, які слід обраховувати з моменту початку проведення перевірки (прийняття рішення податковим органом про початок проведення перевірки).

Головне управління ДФС у Кіровоградській області на підставі вказаної ухвали слідчого судді винесло наказ №1136 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Хромія»» 06.09.2017. На наступний день, 07.09.2017 Головне управління ДФС у Кіровоградській області прийняло наказ №1147 «Про перенесення невикористаного терміну проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Хромія»», а 09.01.2018 цим органом прийнято наказ №32 «Про продовження терміну проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Хромія».

Як наголосив Верховний Суд у постанові від 28.08.2018 у справі №812/1212/17 «…за своїм характером призначення документальної позапланової перевірки на підставі рішення суду може розцінюватися як заходи забезпечення кримінального провадження, а також як специфічна слідча (розшукова) дія (ст. ст. 91, 92, 93 КПК України). Відсутність узгодженого процесуального порядку проведення документальних позапланових перевірок в кримінальному провадженні призводить до різного порядку призначення та проведення таких перевірок і як наслідок до різних правових наслідків їх застосування, що перед усім вказує на доцільність визначення документальної перевірки в системі слідчих дій, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, як самостійної дії. Проведення перевірки податковим органом в межах кримінальної справи на виконання зокрема рішення слідчого судді, є самостійною підставою її проведення, результати якої є доказом в кримінальному провадженні».

Податковий орган, здійснюючи вимоги ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні, відповідно мав і узгоджувати із слідчим суддею терміни продовження документальної позапланової виїзної перевірки. Проте, матеріали справи не містять доказів такого узгодження, що в свою чергу, є також підтвердженням протиправності дій контролюючих органів і, як наслідок, є підставою для скасування всіх прийнятих в подальшому рішень.

Положеннями статті 21 Податкового кодексу України визначені обов'язки контролюючих органів, серед яких обов'язок дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, органи фіскальної служби та їх посадові особи при вчинені відповідних дій, прийнятті рішень, у тому числі, наказів про проведення позапланової перевірки, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Європейський суд з прав людини наголошує на необхідності реалізації принципу правової визначеності між платником податку та органом фіскальної служби, який здійснює адміністрування та контроль за сплатою податків та зборів таким платником податків, що відповідає прогнозованості діяльності суб'єкта владних повноважень. Рішення та дії контролюючого органу мають відповідати вимогам закону, й цілком закономірним та очікуваним є сподівання особи на дотримання контролюючим органом цієї вимоги. У разі, якщо особа постраждала від неправомірного рішення та дій контролюючого органу, особа має бути поновлена в своїх порушених правах судом відповідно до положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України. Зазначене є «правомірним очікуванням» в світлі практики Європейського суду з прав людини.

В остаточному рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Полторацький проти України» від 29.04.2003 (заява N 38812/97) зазначається, що державні органи повинні діяти «відповідно до закону», що означає те, що діяльність державних органів повинна бути передбачувана для особи, тобто особа повинна бути здатна передбачити наслідки діяльності державних органів для себе.

Аналогічні висновки Європейського суду з прав людини зроблені в пункті 27 Остаточного рішення у справі «Крюслін проти Франції» від 24.04.1990 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ювіг проти Франції».

Викладене вище свідчить про те, що у Державної фіскальної служби України були відсутні повноваження на делегування права на проведення перевірки платника податку, а у Головного управління ДФС у Кіровоградській області були відсутні підстави для винесення оскаржуваного наказу від 06.09.2017 №1136 та проведення на підставі цього наказу документальної позапланової виїзної перевірки позивача і, відповідно, оформлення результатів такої перевірки актом від 23.01.2018 № 13/11-28-14-01/40215536.

З аналізу положень статті 86 Податкового кодексу України вбачається, що наслідками податкової перевірки є - акт та податкове повідомлення-рішення. Хоча, як стверджував представник відповідачів, акт є лише службовим документом і не створює для платника податків жодних правових наслідків, проте, з урахуванням, що проведення податкової перевірки здійснено некомпетентним органом (замість ДФС України перевірку проведено ГУ ДФС у Кіровоградській області) суд дійшов висновку про протиправність та скасування не лише наказу про проведення перевірки, але й дій контролюючого органу щодо проведення такої перевірки і, відповідно, наслідків такої перевірки, оформленої актом, а в подальшому винесених на підставі акту від 23.01.2018 № 13/11-28-14-01/40215536 податкових повідомлень-рішень.

Щодо підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання нафтопродуктів ТОВ «Хромія» у ТОВ «Дельта Фокс» та ТОВ «Філін Прайм» суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту акту перевірки (розділ 3.1.1 Акту), посадовими особами органу державної податкової служби зроблено висновок про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання нафтопродуктів ТОВ «Хромія» у ТОВ «Дельта Фокс» та ТОВ «Філін Прайм», в зв'язку з чим податковий орган дійшов висновку про заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 13 097 028 грн., в тому числі за липень 2016 року в сумі 782 318 грн., за серпень 2016 року в сумі 7 546 144 грн., за вересень 2016 року в сумі 881 306 грн., за листопад 2016 року в сумі 3 887 260 грн..

З матеріалів справи вбачається, що в перевіряємий період основним видом діяльності ТОВ «Хромія» є роздрібна торгівля нафтопродуктами, а також роздрібна торгівля з реалізації пального на автозаправних станціях ТОВ «Хромія» у м. Кропивницький та Кіровоградській області. Для проведення розрахункових операцій за готівкові кошти через автозаправні станції ТОВ «Хромія» в ДПІ у м. Кропивницький ГУ ДФС у Кіровоградській області зареєстровано реєстратори розрахункових операцій.

Для проведення господарської діяльності з реалізації нафтопродуктів через мережу АЗС між ТОВ «Дельта Фокс» та ТОВ «Хромія» укладено договори поставки № ДФ05-0019 від 21.05.2016 та № ДФ06-0020 від 01.06.2016, відповідно до яких ТОВ «Дельта Фокс» (Постачальник) зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов договорів. Додатковим угодами до договорів поставки Сторони узгодили характеристики нафтопродуктів, її вартість, тощо. Відповідно до умов укладених договорів місце поставки - склад Покупця (АЗС), а відповідно до договору № ДФ06-0020 від 01.06.2016 поставка здійснювалась на умовах: ЕХW - резервуари нафтобаз ПАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» і інших нафтобаз, що належать ПАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.

На підтвердження передачі товару ТОВ «Дельта Фокс» та ТОВ «Хромія» були складені Акти приймання-передачі нафтопродуктів № ДФ05-0019 від 21.05.2016 на загальну вартість 257285,51 грн., в тому числі ПДВ 42880,92 грн., № ДФ-20 від 30.06.2016 на загальну суму 15094910,09 грн., в тому числі ПДВ 2515818,35 грн.

На підставі складеної та зареєстрованої в травні 2016 року від ТОВ «Дельта Фокс» податкової накладної, ТОВ «Хромія» сформувало податковий кредит на суму ПДВ в розмірі 42 880,92 грн. і відобразило його в податковій декларації з податку на додану вартість за відповідний період.

На підставі складеної та зареєстрованої в травні та червні 2016 року від ТОВ «Дельта Фокс» податкових накладних, ТОВ «Хромія» сформувало податковий кредит в травні на суму ПДВ в розмірі 42 880,92 грн. та в червні на суму ПДВ в розмірі 2 515 818,35 грн. і відобразило його в податковій декларації з податку на додану вартість за відповідний період.

Для проведення господарської діяльності з реалізації нафтопродуктів через мережу АЗС між ТОВ «Філін Прайм» та ТОВ «Хромія» укладені договори поставки нафтопродуктів № ФПГ- 0005 від 01.06.2016, № ФП-0046 від 01.07.2016, № ФП-0043 від 01.08.2016, № ФП-0072 від 12.08.2016, № ФП-0096 від 01.09.2016, № ФП-0097 від 01.09.2016, № ФП-0190 від 01.11.2016, № ФП-0156 від 31.10.2016, відповідно до яких ТОВ «Філін Прайм» (Постачальник) зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов договорів. Додатковими угодами до договорів поставки Сторони узгодили характеристики нафтопродуктів, її вартість, тощо.

На підтвердження передачі товару ТОВ «Філін Прайм» та ТОВ «Хромія» складені Акти приймання-передачі нафтопродуктів від 30.06.2016 № ФП-46 на загальну суму 175349,11 грн., в тому числі ПДВ 29224,85 грн., від 31.07.2016 № ФП-24 на загальну суму 17 540 518,33 грн., в тому числі ПДВ 2 923 419,72 грн., від 31.08.2016 № ФП-43 на загальну суму 13 902 994,52 грн., в тому числі ПДВ 2 317 165,75 грн., від 31.08.2016 № ФП-72 на загальну суму 3 434 968,99 грн., в тому числі ПДВ 572 494,83 грн., від 31.08.2016 № 52 на загальну суму 3 434 968,99 грн., в тому числі ПДВ 572 494,83 грн., від 30.09.2016 № ФП-18 на загальну суму 10 467 998,40 грн., в тому числі ПДВ 1 744 666,40 грн., від 30.09.2016 № ФП-19 на загальну суму 17 708 137,15 грн., в тому числі ПДВ 2 951 356,19 грн., від 30.11.2016 № ФП-65 на загальну суму 28248120,28 грн., в тому числі ПДВ 4708020,05 грн., від 30.11.2016 № ФП-32 на загальну суму 7966775,52 грн., в тому числі 1327795,92 грн.

Згідно пункту 4.2 Договорів поставки, сторони визначили, що товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договору, на умовах EXW- резервуари нафтобаз ПАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» та інших нафтобаз, що належать ПАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.

ТОВ «Хромія» по взаємовідносинам з ТОВ «Філін Прайм» віднесено до податкового кредиту з податку на додану вартість 5 157 828,9 грн. згідно податкових накладних від 30.06.2016 № 30 на загальну суму 175 349,11 грн., в тому числі ПДВ 29 224,85 грн., від 31.07.2016 № 24 на загальну суму 17 540 518,33 грн., в тому числі ПДВ 2 923 419,72 грн., від 31.08.2016 № 38 на загальну суму 13 902 994,52 грн., в тому числі ПДВ 2 317 165,75 грн., від 30.09.2016 № 18 на загальну суму 10 467 998,40 грн., в тому числі ПДВ 1 744 666,40 грн., від 30.09.2016 № 19 на загальну суму 17 708 137,15 грн., в тому числі ПДВ 2 951 356,19 грн.

На виконання ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2018 ПАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» було надано підтвердження господарських відносин з ТОВ «Хромія» відповідно до договору зберігання №5450 від 06.05.2016, а також надані суду засвідчені копії договору, протоколи узгодження ціни, акти приймання-передачі, рахунки-фактури, платіжні доручення.

Відповідно до Договору зберігання №5450 від 06.05.2016 придбані нафтопродукти у ТОВ «Дельта Фокс» та ТОВ «Філін Прайм» в подальшому були передані на зберігання Публічному акціонерному товариству «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ», що підтверджується актами приймання передачі нафтопродуктів на зберігання №05414 від 31.05.16, №06354 від 30.06.16, №07335 від 31.07.16, №08347 від 31.08.16, №09418 від 30.09.16, №10382 від 31.10.16, №11345 від 30.11.16, №12419 від 31.12.16 та актами приймання - передачі наданих послуг.

Як вбачається з документів, наданих позивачем, нафтопродукти, які придбавалися позивачем у ТОВ «Філін Прайм» та ТОВ «Дельта Фокс» за Договорами поставки знаходились на зберіганні у ПАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» (відповідно до Договору зберігання, укладеного з ТОВ «ОУШЕН ФІНАНС»), відвантаження належних позивачу нафтопродуктів здійснювалось з нафтобази ПАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ», що належить ПАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ» на правах власності, або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів, а саме з нафтобази ТОВ «ЕКВІТА» (дог. № 3220 від 04.01.2013 з ПАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ»), що розташована за адресою: м. Кременчук, проїзд Галузевий, 80.

ТОВ «Хромія» здійснило оплату за надані послуги на користь ПАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ», що підтверджується платіжними дорученнями № 577 від 06.07.2016, № 984 від 29.07.2016, № 969 від 29.07.2016, № 1329 від 19.08.2016, № 1333 від 19.08.2016, № 1332 від 19.08.2016, № 1342 від 19.08.2016, № 1671 від 15.09.2016, № 2166 від 20.10.2016, № 2829 від 01.12.2016, № 225 від 10.01.2017, № 330 від 20.01.2017, № 11 від 21.03.2017, № 17 від 22.03.2017, № 15 від 21.04.2017, № 11 від 19.05.2017, № 13 від 07.07.2017.

З матеріалів справи вбачається, що перевезення нафтопродуктів, придбаних у ТОВ «Дельта Фокс» та ТОВ «Філін Прайм», до мережі АЗС ТОВ «Хромія» здійснювало ТОВ «Торговий дім «КРЕМЕНЧУКНАФТОПРОДУКТСЕРВІС» () - згідно Договору про перевезення вантажів автомобільним транспортом № 40 від 10.05.2016, укладеного з ТОВ «Хромія». Належне виконання умов договору підтверджується також актами виконаних робіт.

Факт зберігання, транспортування нафтопродуктів зі складів світлих нафтопродуктів ПАТ «ДНІПРОНАФТПРОДУКТ» підтверджується окрім первинних бухгалтерських документів, також і товарно-транспортними накладними, оформленими у відповідності до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв'язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 № 281/171/578/155.

За результатами наданих у період червень-грудень 2016 року послуг з перевезення зазначених вище нафтопродуктів ТОВ «Хромія» та ТОВ «ТД «КРЕМЕНЧУКНАФТОПРОДУКТСЕРВІС» складено наступні акти здачі-прийомки виконаних робіт №АР-0000379 від 31.05.16, № АР-0000436 від 30.06.16, № АР-0000540 від 31.07.16, № АР-0000578 від 31.08.16, № АР-0000657 від 30.09.16, № АР-0000744 від 31.10.16, № АР-0000817 від 30.11.16, № АР-0000922 від 31.12.16.

За надані послуги з перевезення нафтопродуктів позивачем сплачено ТОВ «ТД «КРЕМЕНЧУКНАФТОПРОДУКТСЕРВІС» суму в розмірі 3 629 565,32 грн. Факт оплати наданих послуг підтверджується - платіжними дорученнями № 576 від 06.07.2016, № 735 від 13.07.2016, № 1550 від 09.09.2016, № 1765 від 21.09.2016, № 1840 від 28.09.2016, № 2181 від 20.10.2016, № 2642 від 14.11.2016, № 2867 від 05.12.2016, № 115 від 29.12.2016, № 328 від 20.01.2017.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що факт реалізації нафтопродуктів, придбаних у ТОВ «Дельта Фокс» та ТОВ «Філін Прайм» через мережу АЗС ТОВ «Хромія» в повному обсязі підтверджується первинними бухгалтерськими документами та наданими копіями договорів поставки нафтопродуктів, додаткових угод до договорів поставки нафтопродуктів, актів приймання - передачі нафтопродуктів, податкових та видаткових накладних, договорів на перевезення вантажів автомобільним транспортом, товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів, актів здачі-приймання виконаних робіт, платіжних доручень (на підтвердження оплати вартості придбаних нафтопродуктів та послуг автотранспортних підприємства з перевезення нафтопродуктів), журналів-ордерів та відомості по рахунку.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і далі за текстом в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до приписів пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно положень пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до пункту 200.4 статі 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року N996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно абзацу 3 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Згідно з абзацом 5 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За змістом частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 1.1 розділу 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 №88, передбачено, що положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Згідно з пунктом 1.2 розділу 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 №88, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2.1 розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 №88 встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Пунктом 2.2 розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 №88 встановлено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (далі - П(С)БО 16), яким визначено методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Згідно з пунктом 6 П(С)БО 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу, зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками, за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені (п. 7 П(С)БО 16).

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Аналізуючи норми податкового законодавства України, ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки, суд зазначає, що в межах даного спору слід встановити саме факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентом з урахуванням умов спірних правовідносин.

Проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено, що вказані документи не мають дефектів щодо форми, змісту або пошкодження, які б зумовили втрату ними юридичної сили і доказовості, тобто оформлені відповідно до чинного законодавства України, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій та засвідчують фактичний рух активів між задекларованими учасниками.

При цьому, суд враховує, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавалися.

Суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, фактичного знаходження його за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останнього. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

За умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 по справі № 4842/11/2670.

Також, слід зазначити, що в пункті 13 постанови від 24.04.2018 по справі №813/8500/13-а Верховний Суд виклав правову позицію, відповідно до якої - норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними».

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 17.04.2018 по справі № 808/1543/17 та від 07.03.2018 по справі № 804/3420/16.

Частиною п'ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальних характер, тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб, оскільки вони перебувають поза межами його впливу.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України», якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Більше того, суд зазначає, що контролюючим органом в акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Окрім того, суд зазначає, що товарно-транспортна накладна відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України N 363 від 14.10.1997, призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

Так, з урахуванням наведеного, слід зазначити, що оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, витрати на які позивачем віднесено до складу валових витрат, а відтак, і не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04.04.2018 по справі № 808/2519/15.

Таким чином, з аналізу первинної документації, норм чинного законодавства та особливостей спірних господарських операцій підтверджується їх реальність, що засвідчується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку: актами приймання - передачі нафтопродуктів, податковими накладними, платіжними дорученнями, якими підтверджується оплата придбаних нафтопродуктів.

Відтак, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність віднесення позивачем відповідних сум до валових витрат та сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

В свою чергу, Головне управління ДФС у Кіровоградській області не надало суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та ТОВ «Філін Прайм», ТОВ «Дельта Фокс» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо наявності кримінального провадження за фактом подання для реєстрації ТОВ «Філін Прайм» документів, які містять завідомо неправдиві відомості, то суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24.04.2018 по справі №820/2638/17 про те, що наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, в якому не винесено обвинувального вироку або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, в силу приписів частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про реальність господарських операцій з придбання нафтопродуктів у ТОВ «Філін Прайм» та ТОВ «Дельта Фокс» та правильність формування витрат підприємства та податкового кредиту з ПДВ за перевіряємий період.

Також суд зазначає, що позивачем у межах наданих йому прав щодо збирання доказів, що свідчать на його корить, 08.06.2018 подано до Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України заяву про проведення судово-економічної експертизи щодо відносин з ТОВ «Дельта Фокс» та ТОВ «Філін Прайм».

За результатами проведеного дослідження експертом Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України складено Висновок від 13.07.2018 №61/7, відповідно до якого висновки Головного управління ДФС в Кіровоградській області, викладені в Акті від 23.01.2018 №13/11-28-14-01/40215536 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ХРОМІЯ» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 12.05.2015 по 31.12.2016" щодо виявлених порушень в частині заниження податку на прибуток підприємств та податку на додану вартість нормативно та документально не підтверджуються.

У зв'язку з тим, що Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області не надано суду доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, - податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 21.02.2018 № 1 та № 1 є протиправними та підлягають скасуванню.

Оскільки під час розгляду скарги позивача в адміністративному порядку на податкові-повідомлення рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 21.02.2018 № 1 та № 1 Державна фіскальна служба України належним чином не надала правової оцінки всім обставинам, які вказують на протиправність прийнятих податкових повідомлень-рішень, на думку суду це призвело до ухвалення протиправного рішення. Таким чином, рішення Державної фіскальної служби України від 26.04.2018 №14963/6/99-99-11-01-02-25 щодо відмови у задоволені скарги, прийняте за результатами адміністративного оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень підлягає скасуванню.

Твердження представника відповідачів, з посиланням на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 20.06.2012 К/9991/29420/12, що рішення Державної фіскальної служби України за результатом розгляду скарги платника не створює для останнього жодних юридичних наслідків, а отже не може бути оскаржено, суд не приймає до уваги. Так, у вищевказаному рішенні Вищого адміністративного суду України від 20.06.2012 розглядалось питання, за яким Державна фіскальна служба України залишала скаргу платника без розгляду, а не без задоволення, як у даній справі. Окрім того, в даній справі, Державна фіскальна служба України не врахувала доводи позивача, як щодо питання реальності господарських операцій, так зокрема, і щодо правомірності проведення іншим податковим органом, ніж тим, що визначений ухвалою слідчого судді, перевірки платника податку.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі не довели правомірність своїх рішень та дій.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки Державна фіскальна служба України всупереч вимогам ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2017 по справі № 757/45231/17-к, уповноважила на проведення перевірки ТОВ «Хромія» інший орган, аніж визначений слідчим, що потягло ухвалення неправомірних рішень та вчинення неправомірних дій, - нести судові витрати, на думку суду, відповідачі мають солідарно.

Керуючись вимогами ст. ст. 2, 77, 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Хромія» () задовольнити повністю.

2.Визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо передачі Головному управлінню ДФС у Кіровоградській області повноважень на здійснення, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2017 по справі № 757/45231/17-к, документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Хромія» ().

3.Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 06.09.2017 №1136 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Хромія» ().

4.Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Кіровоградській області щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Хромія» () на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2017 по справі № 757/45231/17-к та наказу Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 06.09.2017 №1136 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Хромія» та оформлення результатів такої перевірки Актом від 23.01.2018 № 13/11-28-14-01/40215536.

5.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 21.02.2018 № 1.

6.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 21.02.2018 № 1.

7.Визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 26.04.2018 № 14963/6/99-99-11-01-02-25.

8.Присудити до стягнення на користь ТОВ «Хромія» (, 25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Ельворті, буд. 7, офіс 402) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (, 04053, м. Київ, Львівська площа, 8) та Головного управління ДФС у Кіровоградській області (, 25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Велика перспективна, буд. 55) судові витрати у розмірі 262 994,83 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко

Повний текст рішення складено 29.03.2019.