Справа № 826/11928/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 березня 2019 року № 826/11928/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Трейдтехсервіс»
доГоловного управління ДФС у м. Києві
прочасткове скасування податкового повідомлення-рішення
представники сторін:позивача - Хаврошин М.С.; відповідача - Сірик Д.О.,

ВСТАНОВИВ:

30.07.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейдтехсервіс» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.04.2018 № в частині нарахування штрафу в сумі 46 833,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірне податкове повідомлення-рішення є безпідставним та необґрунтованим; при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення до відповідальності платника за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних, положення ст. 120-1 ПК України необхідно розглядати нерозривно з положеннями ст. 201 ПК України, які визначають граничні строки реєстрації податкових накладних; чинна на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення редакція ст. 201 ПК України встановлює більш тривалі строки реєстрації податкових накладних, ніж редакція ст. 201 ПК України, чинна станом на грудень 2016 року; згідно із ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи; таким чином при вирішенні питання стосовно наявності підстав для накладення штрафу за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних № 20 від 23.12.2016, № 18 від 19.12.2016, № 21 від 23.12.2016, № 19 від 21.12.2016, № 23 від 26.12.2016, № 22 від 26.12.2016 мають застосовуватись норми ст. 120-1 ПК України у взаємозв'язку із ст. 201 ПК України в редакції станом на квітень 2018 року, які скасовують відповідальність за реєстрацію податкових накладних, складених з 16 числа по останній день календарного місяця, в період з 01 по 15 число місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

Справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу було передано судді Пащенку К.С.

03.08.2018 ухвалою суду було відкрито провадження в адміністративній справі № 826/11928/18 та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 04.09.2018.

29.08.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції відповідач посилався на те, що в ході проведення камеральної перевірки було встановлено порушення позивачем граничних строків реєстрації податкових накладних за грудень 2016 року; на підставі ст. 120-1, ст. 201 ПК України до позивача були застосовані штрафні санкції.

В судовому засіданні 04.09.2018 суд, заслухавши представників сторін, ухвалив закрити підготовче провадженні по справі та призначити справу до судового розгляду на 16.10.2018.

В судовому засіданні 16.10.2018 представники сторін звернулися до суду із клопотанням про розгляд справи в письмовому провадженні.

Заслухавши в судовому засіданні представників сторін та зважаючи на заявлене клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд ухвалив адміністративну справу, відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, розглядати в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ГУ ДФС у м. Києві було проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ «Трейдтехсервіс» за грудень 2016 року - січень 2018 року.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Трейдтехсервіс» граничних строків реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних за грудень 2016 року - січень 2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених п. 201.10 ст. 201 ПК України, а саме:

- податкової накладної № 17 від 14.12.2016, зареєстрованої 11.01.2017, - на 13 днів;

- податкової накладної № 20 від 23.12.2016, зареєстрованої 11.01.2017, - на 4 дні;

- податкової накладної № 19 від 19.12.2016, зареєстрованої 11.01.2017, - на 8 днів;

- податкової накладної № 21 від 23.12.2016, зареєстрованої 11.01.2017, - на 4 дні;

- податкової накладної № 19 від 21.12.2016, зареєстрованої 11.01.2017, - на 6 днів;

- податкової накладної № 23 від 26.12.2016, зареєстрованої 11.01.2017, - на 1 день;

- податкової накладної № 22 від 26.12.2016, зареєстрованої 11.01.2017, - на 1 день;

- податкової накладної № 16 від 13.12.2016, зареєстрованої 11.01.2017, - на 14 днів;

- податкової накладної № 74 від 08.09.2017, зареєстрованої 14.10.2017, - на 14 днів;

- податкової накладної № 13 від 09.11.2017, зареєстрованої 13.12.2017, - на 13 днів;

- податкової накладної № 1 від 15.01.2018, зареєстрованої 12.02.2018, - на 12 днів.

За результатами перевірки складено Акт № 3642/26-15-12-07-20/40708647 від 03.04.2018, на підставі якого 17.04.2018 прийнято податкове повідомлення-рішення № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних в розмірі 63 648,32 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України із скаргою (вих. № 27-01/04 від 27.04.2018), в якій просив податкове повідомлення-рішення № від 17.04.2018 скасувати.

Рішенням про результати розгляду скарги (вих. № 21968/6/99-99-11-03-01-25 від 27.06.2018) Державна фіскальна служба України залишила податкове повідомлення-рішення № від 17.04.2018 без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює ПК України.

Відповідно до пп. 16.1.2, 16.1.3, п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно із п.п. 14.1.60. п. 14.1. ст. 14 ПК України, єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно із п. 201.10 ст. 210 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням граничного терміну реєстрації наступні податкові накладні:

- податкова накладна № 17 від 14.12.2016 - зареєстрована 11.01.2017,

- податкова накладна № 20 від 23.12.2016 - зареєстрована 11.01.2017,

- податкова накладна № 19 від 19.12.2016 - зареєстрована 11.01.2017,

- податкова накладна № 21 від 23.12.2016 - зареєстрована 11.01.2017,

- податкова накладна № 19 від 21.12.2016 - зареєстрована 11.01.2017,

- податкова накладна № 23 від 26.12.2016 - зареєстрована 11.01.2017,

- податкова накладна № 22 від 26.12.2016 - зареєстрована 11.01.2017,

- податкова накладна № 16 від 13.12.2016 - зареєстрована 11.01.2017,

- податкова накладна № 74 від 08.09.2017 - зареєстрована 14.10.2017,

- податкова накладна № 13 від 09.11.2017 - зареєстрована 13.12.2017,

- податкова накладна № 1 від 15.01.2018 - зареєстрована 12.02.2018.

Пунктом 120-1.1 ст. 120-1 ПК України встановлено, що порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

- 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів;

- 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

- 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

- 40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

Таким чином, відповідачем за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, визначених ст. 201 ПК України, було обґрунтовано застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції в розмірі 63 648,32 грн.

При цьому суд критично ставиться до посилань позивача на ст. 58 Конституції України, як таку, що скасовує відповідальність позивача за порушенням граничних термінів реєстрації податкових накладних: № 20 від 23.12.2016, № 18 від 19.12.2016, № 21 від 23.12.2016, № 19 від 21.12.2016, № 23 від 26.12.2016, № 22 від 26.12.2016.

Так, статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

При цьому, офіційне тлумачення положенню ч. 1 ст. 58 Конституції України надано рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99, в якому, зокрема, зазначено наступне: «Положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Тому Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті».

Норма п. 201.10 ст. 201 ПК України в редакції станом на момент прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення від 17.04.2018 дійсно передбачає інші строки реєстрації податкових накладних. Однак, ані нова редакція п. 201.10 ст. 201 ПК України, ані п. 120-1.1 ст. 120-1 ПК України не скасовують відповідальність юридичних осіб за порушення строків реєстрації податкових накладних, допущені в грудні 2016 року.

За таких обставин посилання позивача на ст. 58 Конституції України не може бути правовою підставою для часткового скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.04.2018.

До того ж суд акцентує увагу, що згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Натомість позивачем не подано належних, доствірних та достатніх доказів на підтвердження своєї правової позиції по даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейдтехсервіс» - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко