Справа № 826/1781/17
Суддя: Саприкіна Ірина Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 826/1781/17

Провадження № 11-1320апп18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Золотнікова О. С., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Екватор» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва (суддя Арсірій Р. О.) від 24 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя Петрик І. Й., судді: Собків Я. М., Пилипенко О. Є.) від 12 вересня 2018 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Екватор» до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Приватного акціонерного товариства «Банк Форум» Ларченко Ірини Миколаївни, третя особа - «Асоціація потерпілих вкладників «Форум сос», про визнання дій протиправними та скасування рішення,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Золотий Екватор» (далі - ТОВ «Золотий Екватор», Товариство) звернулося до суду з позовом, у якому просило:

- визнати протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, Фонд) щодо реалізації (продажу) права вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум», Банк відповідно) за кредитними договорами від 29 березня 2013 року № 1-0020/13/30-КL, укладеним між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Золотий екватор» та № 1-0021/13/30-КL, укладеним між ПАТ «Банк Форум» та Малим приватним підприємством «ВК Імпекс» (далі - МПП «ВК Імпекс»), і зобов'язати ФГВФО утриматись від реалізації (продажу) права вимоги за цими кредитними договорами;

- визнати протиправними дії ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І. М. (далі - Уповноважена особа Фонду) щодо реалізації (продажу) права вимоги ПАТ «Банк Форум» за кредитними договорами № 1-0020/13/30-КL і

№ 1-0021/13/30-КL та зобов'язати Уповноважену особу Фонду утриматись від реалізації (продажу) права вимоги ПАТ «Банк Форум» за цими кредитними договорами;

- визнати протиправним та скасувати рішення Комітету з питань консолідації та продажу активів ФГВФО (далі - Комітет) рекомендувати виконавчій дирекції Фонду затвердити умови реалізації активів (майна) ПАТ «Банк Форум» (права вимоги ПАТ «Банк Форум» за кредитними договорами № 1-0020/13/30-КL та

№ 1-0021/13/30-КL), та організації торгів за ними.

На обґрунтування позовних вимог ТОВ «Золотий Екватор» зазначило, що дії Фонду (рекомендація Комітету виконавчій дирекції Фонду затвердити умови реалізації активів Банку) спрямовані на продаж активів ПАТ «Банк Форум» на відкритих торгах, зокрема права вимоги за кредитними договорами № 1-0020/13/30-КL та № 1-0021/13/30-КL порушують його права, оскільки Уповноваженою особою Фонду вже було вжито передбачені Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон

№ 4452-VI)заходи щодо збереження майна та активів банку, що ліквідується, шляхом звернення з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитними угодами. На думку позивача, виставлення та продаж права вимоги за даними угодами може призвести до повторного стягнення з позивача заборгованості за одним і тим самим договором різними кредиторами, що є неприпустимим.

Окружний адміністративний суд м. Києва ухвалою від 24 липня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року, закрив провадження у цій справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

За позицією судів першої та апеляційної інстанцій, така справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а належить до господарської юрисдикції, оскільки спірні правовідносини випливають з укладених між банком та юридичними особами договорів, і Фонд у даному випадку діє як представник сторони договірних відносин.

Не погодившись з такими судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, 01 жовтня 2018 року ТОВ «Золотий Екватор» подало до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просило скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року про закриття провадження і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування касаційної скарги ТОВ «Золотий Екватор» зазначило, що спір у цій справі не стосується майнових вимог боржника, а справу про банкрутство відносно Банку не порушено. На думку скаржника, Фонд у цьому спорі виступає суб′єктом владних повноважень, який виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а тому повинен вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 31 жовтня 2018 року передав вказану вище справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Цю ухвалу мотивовано тим, що в касаційній скарзі позивач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, що за своїм характером цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду встановила таке.

29 березня 2013 року між ТОВ «Золотий Екватор» та ПАТ «Банк Форум» укладено кредитний договір № 1-0020/13/30-КL, у який сторонами неодноразово вносились зміни шляхом укладення додаткових угод.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 13 березня 2014 року № 135 «Про віднесення ПАТ «Банк Форум» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 14 березня 2014 року «Про початок виведення ПАТ «Банк Форум» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 14 березня 2014 року».

У подальшому Уповноважена особа Фонду звернулась до Господарського суду Рівненської області із позовом про стягнення заборгованості у зв'язку із порушенням позивачем зобов'язань за кредитним договором № 1-0020/13/30-КL, і рішенням цього ж суду від 06 жовтня 2015 року у справі № 918/1930/14 з ТОВ «Золотий Екватор» стягнуто на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 31 825 694, 54 дол. США, що еквівалентно 500 003 971,04 грн та нарахованих процентів за користування кредитом в розмірі 974 661,90 дол. США, що еквівалентно 15 312 621,69 грн.

05 вересня 2016 року Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 1722 «Про затвердження умов продажу активів банку», яким, серед іншого, визначено активи ПАТ «Банк Форум», що підлягають продажу (повторному) на відкритих торгах (аукціоні), а саме: права вимоги за кредитним договором

№ 1-0020/13/30-КL, що укладений з ТОВ «Золотий Екватор», та кредитним договором № 1-0021/13/30-КL, що укладений з МПП «Імпекс», права вимоги за якими об'єднані в одному лоті.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 02 січня 2017 року Комітет вирішив рекомендувати Виконавчій дирекції ФГВФО затвердити умови реалізації активів (майна) ПАТ «Банк Форум».

За позицією позивача, такі дії Фонду та Комітету направлені на здійснення продажу активів ПАТ «Банк Форум», у тому числі й права вимоги за кредитними договорами № 1-0020/13/30-КL та № 1-0021/13/30-КL, вчиняються з грубим порушенням норм законодавства, оскільки право вимоги за кредитним договором № 1-0020/13/30-КL, на думку Товариства, вже реалізоване відповідачами шляхом звернення до господарського суду із позовом про стягнення заборгованості.

Вважаючи неправомірними дії ФГВФО та Уповноваженої особи Фонду щодо продажу на відкритих торгах права вимоги ПАТ «Банк Форум» за кредитними договорами № 1-0020/13/30-КL та № 1-0021/13/30-КL, позивач звернувся до суду за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи про оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення правил предметної юрисдикції, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Пунктом 1, 2, ч. 1 ст. 4 КАС Українипередбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною цих функцій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС Україниюрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Суть спірних правовідносин у цій справі полягає у оспорюванні правомірності дій ФГВФО та Уповноваженої особи Фонду щодо продажу права вимоги ПАТ «Банк Форум» за кредитними договорами № 1-0020/13/30-KL та № 1-0021/13/30-KL, і Велика Палата Верховного Суду приходить до висновку, що зазначений спір має вирішуватися в порядку Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 48 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: приймає до свого відання майно (кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу та виконує функції з управління та реалізації майна банку.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Водночас у розумінні Закону № 4452-VI неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність». Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п. 6, 8 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI)

За змістом ч. 1, 3 ст. 34 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція Фонду у цей же строк призначає з числа працівників ФГВФО уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання (ч. 5 ст. 34 Закону № 4452-VI).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 36 Закону № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих ФГВФО, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 51 Закону № 4452-VI майно банку (пули активів) може бути реалізоване, зокрема, на відкритих торгах (аукціоні). Вибір способів продажу майна (активів) здійснюється Уповноваженою особою Фонду з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною з урахуванням вимог законодавства. Вибраний спосіб затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

Частиною 5 ст. 51 Закону № 4452-VI передбачено, що на відкритих торгах (аукціоні) може, зокрема, продаватися дебіторська заборгованість.

Уповноважена особа Фонду має право самостійно проводити торги на аукціоні або закритих торгах відповідно до законодавства або залучити на підставі договору організатора аукціону - юридичну особу, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги. Організатор аукціону або закритих торгів не може бути заінтересованою особою стосовно банку.

Системний аналіз наведених нормативних приписів дозволяє дійти висновку, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації ФГВФО набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосуб'єктність юридичної особи та відповідного самостійного суб'єкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Такий правовий статус Фонду, визначений Законом № 4452-VI, дає підстави для висновку, що ФГВФО, як юридична особа публічного права, може бути суб'єктом як публічно-правових, так і приватноправових правовідносин. При цьому в приватноправових відносинах, якими є здійснення функцій органу управління банку, де запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, що ліквідується, Фонд не здійснює функцій суб'єкта владних повноважень у розумінні ст. 4 КАС України.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що визначений ст. 3 Закону № 4452-VI правовий статус Фонду, відповідно до якої він є, зокрема, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні, - не впливає на правовий статус банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію або щодо якого розпочато процедуру ліквідації, оскільки Фонд розпоряджається майном такого банку від імені останнього й у межах виконання покладених на нього законодавством функцій щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та не здійснює в цій частині жодних владних управлінських функцій.

З матеріалів справи вбачається, що для формування та наповнення ліквідаційної маси з метою реалізації майна ПАТ «Банк Форум», який знаходиться в процедурі ліквідації, ФГВФО розпочав процес реалізації щодо продажу права вимоги до ТОВ «Золотий Екватор» за кредитним договором № 1-0020/13/30-KL.

Тобто, позивач оскаржує дії та рішення Фонду не як суб'єкта владних повноважень, а як органу управління банком, який здійснює заходи щодо реалізації майна ПАТ «Банк Форум».

Підвідомчість господарських справ установлена ст. 2 ГПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з п. 1 ч. 1 якої господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів та інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

ГПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду), також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб'єктами господарювання (п. 1, 10, 15 ч. 1 ст. 20 цього Кодексу).

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 803/1273/16.

Беручи до уваги наведені правові норми, Велика Палата Верховного Суду встановила, що за суб'єктним складом сторін та характером спірних відносин цей спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, у зв′язку з чим підлягає розгляду у порядку, визначеному ГПК України.

За таких обставин Окружний адміністративний суд м. Києва, з яким погодився й Київський апеляційний адміністративний суд, дійшов вірного висновку про закриття провадження в цій справі згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, а тому відсутні правові підстави для задоволення касаційної скарги, і відповідно для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 349, ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 238, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Екватор» залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна

Судді:

Н. О. Антонюк Н. П. Лященко

С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко

В. В. Британчук Л. І. Рогач

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

О. С. Золотніков В. Ю. Уркевич

В. С. Князєв О. Г. Яновська

Л. М. Лобойко