Справа № 160/1334/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2019 року Справа № 160/1334/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя: Ільков В.В.,
при секретарі: Деркач О.В.,
представника позивача: ОСОБА_1,
представників відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 000002/04-36-14-10/НОМЕР_1 від 08.01.2019 року на загальну суму 10 000,00 гривень.
Ухвалою суду від 12.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 27.02.2019 року.
27.02.2019 року по справі оголошено перерву до 19.03.2019 року.
19.03.2019 року у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позові.
Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, зазначивши про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд зазначає про таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 (код ОКПП НОМЕР_1) зареєстрована як фізична особа-підприємець.
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27.07.2016 року, основним видом діяльності згідно коду КВЕД є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.
У ході судового розгляду судом встановлено, що підставою для призначення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 стало письмове звернення покупця (споживача) про порушення ФОП ОСОБА_4 (код ОКПП НОМЕР_1) установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування.
Так, за результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області складено акт від 01.11.2018 року №0412/04/36/14/РРО/НОМЕР_1 про результати фактичної перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), у висновках якого встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) ч.10 ст. 18 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»; Постанови Кабінету Міністрів від 30.10.2008 року № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв»; п.1,2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та п.п. 20.1.6 пп. 20.1.10, п. 20.1 ст. 20, п. 85.2 ст. 85, ст. 81 Податкового кодексу України.
На підставі вищевказаного акту від 01.11.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровської області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 000002/04-36-14-10/НОМЕР_1 від 08.01.2019 року, яким відповідно до статті ч.2 17 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР застосовано до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 10 000,00 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами нижчими від встановлених мінімальних цін на алкогольні напої.
Позивач, не погоджуючись із вищевказаними рішеннями контролюючого органу, звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України).
Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок встановлені статтею 81 Податкового кодексу України.
За правилами пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Порядок проведення фактичної перевірки встановлений статтею 80 ПК України.
Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
За правилами пункту 80.2 зазначеної вище статті фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, передбачених цим пунктом. Однією з таких підстав є наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2.2пункту 80.2 статті 80 ПК України).
Пунктом 81.3 вищезазначеної статті передбачено, що під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом. Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов'язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).
Таким чином, встановлене наведеними нормами ПК України правове регулювання визначає певні обов'язкові умови, за наявності яких перевірка вважається такою, що проведена належним чином.
Невиконання вимог наведених правових норм ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
Так, судом встановлено, що підставою для призначення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 отримання контролюючим органом письмове звернення покупця (споживача) про порушення ФОП ОСОБА_4 (код ОКПП НОМЕР_1) установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування. Факт пред'явлення належним чином оформлених документів перед початком перевірки, передбачених положеннями пункту 81.1 статті 81 ПК України, підтверджується матеріалами справи, а також не заперечується самим позивачем.
Отже, з огляду на вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що посадовими особами податкового органу дотримано порядок призначення перевірки, та проведено її за наявності для цього законних підстав.
Відповідно до ст. 1 Закону №481 роздрібна торгівля - це діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.
Відповідно до ст. 15 Закону №481 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
Відповідно до ч. 6 ст. 153 Закону №481, продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону №481, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
Основні вимоги до роздрібної торгівлі горілкою і лікеро-горілчаними виробами, вином виноградним та плодово-ягідним, коньяком, шампанським, вином ігристим і спрямовані на забезпечення прав споживачів щодо належної якості товару і рівня торговельного обслуговування визначені Правилами роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 №854 (далі - Правила №854).
Відповідно до п. 2 Правил №854, роздрібна торгівля алкогольними напоями - це діяльність з продажу алкогольних напоїв безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших закладах ресторанного господарства. Роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.
Відповідно до п. 22 Правил №854, продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.
Відповідно до п.п. 1.4, 16 Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції в Україні від 24.07.2002 року №219 (далі - Правила №219), суб'єктами господарської діяльності здійснюється діяльність у сфері ресторанного господарства після їх державної реєстрації в установленому законодавством порядку. Роздрібна торгівля алкогольними напоями і тютюновими виробами в закладах (підприємствах) ресторанного господарства здійснюється суб'єктами господарської діяльності за наявності відповідних ліцензій. Суб'єкти господарської діяльності у сфері ресторанного господарства при облаштуванні закладу (підприємства) згідно з обраним типом (класом) повинні мати необхідні виробничі, торговельні та побутові приміщення, а також обладнання для приготування та продажу продукції. Вимоги, що пред'являються до виробничих, торговельних та побутових приміщень закладів (підприємств) ресторанного господарства, обладнання, інвентарю, переліку послуг, технологічних режимів виробництва продукції, встановлюються законодавством України.
Як видно з матеріалів справи, а саме витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до основних видів діяльності ФОП ОСОБА_4 належить, серед іншого, «Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах» (код КВЕД 47.25).
Відповідно до п. 4.1.4 ПК України, податкове законодавство України, серед іншого, ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Згідно ч. 1 ст. 17 Закону №481, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
Так, відповідно до акту за результатами фактичної перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_4:
1. п. 1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"(із змінами та доповненнями), а саме:
- проведення розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій, без видачі відповідного розрахункового документу на суму 50,80 гривень.
2. ч.10 ст. 18 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями), а саме:
- реалізація алкогольних напоїв за цінами, нижчими за мінімальні роздрібні ціни, встановлені на такі алкогольні напої (в ході контрольної розрахункової операції реалізовано 100 мл. горілки «Александрія» (40%) вартістю 16,80 гривень.
3. п.п.20.1.6 та п.п.20.1.10, п. 20, ст. 20, ст. 81, п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України:
- ненадання платником податків посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або повязані з предметом перевірки.
Так, звертаючись до суду із цим позовом, ФОП ОСОБА_4 зазначила, що висновки викладені в акті перевірки від 01.11.2018 року не відповідають дійсності, та не можуть бути прийняті до уваги судом, на що суд зазначає про таке.
Відповідно до пп. 1 та 2 абз. 1 ст. 3 Закону України Про застосування реєстратора розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг передбачено, що субєкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобовязані:
- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
- видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обовязковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.
Так, згідно з підпунктом 1 пункту 2 Розділу ІІ Порядку №547 суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування і послуг та відповідно до вимог законодавства повинні застосовувати РРО, зобов'язані зареєструвати РРО відповідно до положень цього Порядку, виконати його персоналізацію, опломбувати та перевести у фіскальний режим роботи.
Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Розділу ІІ Порядку №547 реєстрація РРО здійснюється в контролюючому органі за основним місцем обліку суб'єкта господарювання як платника податків. Суб'єкт господарювання, який є платником податку на прибуток, може реєструвати РРО за місцезнаходженням своїх відокремлених підрозділів, які розташовані на території іншої, ніж такий суб'єкт, територіальної громади.
26.10.2018 року була проведена контролюючим органом перевірка ФОП ОСОБА_4, за результатами якої було встановлено, порушення п.1,2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме проведення розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій та без видачі відповідного розрахункового документа на суму 50,80 гривень.
Судом встановлено, а також не заперечувалось представником позивача під час розгляду справи, про те, що дійсно 26.10.2018 року, тобто, в період проведення перевірки, на момент продажу інспектору продукції касового апарату в магазині не було, документи представнику відповідача надано на апарат надано не було, оскільки, як зазначив представник позивача апарат в цей день перебував на перевірці та був переданий до банку.
Представник відповідача заперечував щодо передачі документів на касовий апарат та зазначив про те, що йому останні не передавалися.
Позивач, в свою чергу, доказів, надання документів на касовий апарат, під час здійснення перевірки, відповідачу до суду не надав.
Крім того, з матеріалів справи видно, шо продавцем магазину без застосування реєстратора розрахункових операцій та без видачі відповідного розрахункового документа встановленої форми здійснено реалізацію товару на загальну суму 50,80 гривень.
Отже, з урахуванням вищезазначеного, судом встановлено, та не заперечувалося сторонами по справі щодо проведення 26.10.2018 розрахункових операцій без застосування реєстратора розрахункових операцій та без видачі відповідного розрахункового документа на загальну 50,80 гривень.
Доказів, які спростовують вищевикладене позивачем не надано.
Доводи представника позивача, що апарат було надано контролюючому органу пізніше, належними доказами по справі не підтверджено.
Доводів на підтвердження того, що відомості вказані в акті перевірки не відповідають дійсності позивачем не надано.
Таким чином, позивачем не спростовано фактів встановлених відповідачем під час проведення перевірки, які послугували підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
Окрім того, в матеріалах справи міститься пояснювальна начальнику ГУ ДФС у Дніпропетровській області, в якій ОСОБА_5 зазначила, про те, що вона перебувала 26.10.2018 року на стажуванні у магазині, який належить ФОП ОСОБА_4 та відповідно, здійснила продаж товару, 100 мл. горілки «Александрія» (40%) за ціною 16,80 гривень за 0,5 літрів.
Таким чином, судом встановлено про те, що в ході контрольної розрахункової операції ОСОБА_5, що перебувала на стажуванні у магазині, який належить ФОП ОСОБА_4 було реалізовано товар, а саме 100 мл. горілки «Александрія» (40%) за ціною 16,80 гривень, тоді, як мінімальна роздрібна ціна на такі алкогольні напої на момент перевірки складає 178,80 грн. за 1 літр.
Так, звертаючись до суду із цим позовом позивач зазначила про те, що згідно пояснень ревізора вона продала горілку «Александрія» ємкістю 100 мл., міцністю 40 % оборотів за ціною 19,00 грн. Отже, вказані обставини свідчать про відсутність реалізації зазначених алкогольних напоїв за цінами, яка є нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі, і відповідно позивачем не було порушено приписи Постанови № 957.
Так, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 957 від 30.10.2008 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (далі - Постанови КМУ № 957) установлено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв згідно з додатком до даної Постанови. На момент здійснення перевірки, 26.10.2018 року, мінімальна роздрібна ціна за пляшку горілки «Александрія», ємкістю 100 мл., міцністю 40% оборотів становить 178,80 грн. за 1 літр (447,00грн.х 40%=178,80, де 447,00 - мінімальна роздрібна ціна за 1 літр 100 - відсоткового спирту; 40% - міцність напою).
Суд враховуючи встановлений розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв, в даному випадку - горілки, встановив, що мінімальна роздрібна ціна горілки обємом 0,5 літра, 40 % об. становить 89,40 грн. (де 447,00 - мінімальна роздрібна ціна за 1 літр 100 - відсоткового спирту х 40% - міцність напою х 0,5 л. = 89,40).
Отже, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачем здійснено реалізацію алкогольних напоїв за цінами, нижчими за мінімальні роздрібні ціни, встановлені, на такі алкогольні напої.
Відповідно до частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема, оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10 000,00 гривень.
Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 10 000,00 грн. рішенням відповідача від 08.01.2019 року № 000002/04-36-14-10/НОМЕР_1.
Відповідно до п.121.1 ст.121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510,00 гривень.
Таким чином, позивачем не спростовано фактів встановлених відповідачем під час проведення перевірки, які послугували підставою для прийняття оскаржуваних рішень, а отже, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів, які б спростували обставини, які зафіксовані посадовими особами податкового органу в акті фактичної перевірки від 01.11.2018 року №0412/04/36/14/РРО/НОМЕР_1.
Суд вважає, що відповідачем надано достатні докази, які свідчать про те, що оскаржувані рішення прийняті в межах повноважень податкового органу та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України, обґрунтовано та правомірно.
Натомість, позивачем не надано належних та достатніх доказів щодо неправомірності та необґрунтованості оскаржуваних рішень про застосування штрафних санкцій.
За приписами частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З аналізу чинного законодавству та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті рішення про застосування фінансових санкцій від 08.01.2019 року № 000002/04-36-14-10/НОМЕР_1 та ППР № НОМЕР_2 від 08.01.2019 року діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України. Отже, відповідачем, як субєктом владних повноважень, під час судового розгляду повністю доведено правомірність оскаржуваних рішень.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з відмовою позивачу у задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов'язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.
Керуючись ст. 2, ст. 7, ст.ст. 72 - 77, ст. 139, ст. ст. 241 - 246, ст. 250, ст. 255, ст.ст. 292 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 21.03.2019 року.

Суддя В.В Ільков