Справа № 260/1289/18
Суддя: Калинич Я. М.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2019 року м. Ужгород№ 260/1289/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Калинич Я.М.

при секретарі судового засідання Попович М.М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третя особа не зявилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог - начальник Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3В.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі відповідач, ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - начальник Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області ОСОБА_4, яким просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_3 від 07.06.2018 року (зареєстрована 11.06.2018 року вх. №К-1353/3/17-18) про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Чорнопотіцької сільської ради Іршавського району Закарпатської області за межами населеного пункту, орієнтовною площею 2,00 га, у контурі 947; 2) Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_3 від 07 червня 2018 року (зареєстрована 11.06.2018 вх. №К-1353/3/17-18) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, контур №947, яка розташована за межами населеного пункту на території Чорнопотіцької сільської ради, Іршавського району, Закарпатської області.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Чорнопотіцької сільської ради Іршавського району Закарпатської області за межами населеного пункту із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. До клопотання також долучено необхідні графічні матеріали на яких відзначено бажане місце розташування земельної ділянки у відповідності до вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України. Однак відповідач листом від 10.07.2018 №К-1353/3-2682/0/18-18 відмовив у наданні дозволу виходячи з підстав, передбачених положеннями постанови КМУ від 07.06.2017 року № 413 «Деякі питання удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними», а саме в силу того, що зазначена в графічних матеріалах земельна ділянка не входить у перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі. Проте, позивач зазначає, що інших законних підстав передбачених ЗК України для відмови відповідачем у листі не вказано. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, та такою, що порушує його законні права та інтереси.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві. Просив суд такі задовольнити. Також подав заяву позивача про розгляд справи у його відсутності, в якій одночасно просить на підставі ч.2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи вирішити питання про розподіл витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 3250,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, покликаючись на мотиви, викладені у відзиві на позовну заяву. У поданому до суду відзиві, свою позицію відповідач обґрунтував тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, якою змінено правила розпорядження земельними ресурсами, що належать державі, закріплено нормативи такого розпорядження та його цілі. Відповідно до вказаної постанови Держгекадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність у межах норм безоплатної приватизації повинні: щокварталу за 10 днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонуються передавати у наступному кварталі на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок; надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції; враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян. Окрім цього відповідач вказує, що 20 березня 2018 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 413, Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області видано наказ № 64 «Про затвердження переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у ІІ кварталі 2018 року на території Закарпатської області». Згідно у сформованому Головним управлінням переліку земельних ділянок, які можуть передаватися в межах норм безоплатної приватизації на території Закарпатської області, відсутні земельні ділянки на території Чорнопотіцької сільської ради в межах Іршавського району. Тобто, у даному випадку відповідач вказує, що місце розташування земельної ділянки, щодо якої звернувся позивач не відповідає вимогам законів, оскільки зазначена земельна ділянка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 413 та наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 20 березня 2018 року № 64 не входить до переліку земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадянам у ІІ кварталі 2018 року на території Закарпатської області. На підставі вищевикладеного просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення такого.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 07 червня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатської області з клопотанням (вх. №К-1353/3/17-18 від 11.06.2018) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Чорнопотіцької сільської ради Іршавського району Закарпатської області за межами населеного пункту із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, контур №947, орієнтовною площею 2,00 га. До вказаного клопотання позивачем додано копію паспорта громадянина України, ідентифікаційного коду та необхідні графічні матеріали на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с. 28-30).

10.07.2018 року Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області листом за № К-1353/3-2682/0/18-18 надало відповідь про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Чорнопотіцької сільської ради Іршавського району Закарпатської області за межами населеного пункту із земель сільськогосподарського призначення державної власності за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, контур №947, орієнтовною площею 2,00 га обґрунтувавши відмову Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання удосконалення управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» від 07.06.2017 № 413 на виконання якої Держгеокадастр та його територіальні органи під час передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність в межах норм безоплатної приватизації повинні:

- формувати перелік земельних ділянок та визначати площу земельних ділянок, яка передається в межах норм безоплатної приватизації на території відповідної області (крім надання земельних ділянок особам, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (учасникам антитерористичної операції);

- щокварталу за 10 днів до закінчення поточного кварталу оприлюднювати перелік земельних ділянок, які пропонується передавати у наступному кварталі (розрахованих за зазначеною формулою), на офіційних веб-сайтах територіальних органів Держгеокадастру за місцем розташування земельних ділянок. До зазначеного переліку не включаються земельні ділянки, які передбачається надати особам, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- надавати дозволи на розроблення документації із землеустрою та передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, крім надання земельних ділянок особам, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ( учасникам антитерористичної операції);

- враховувати позицію відповідної сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадян, крім надання земельних ділянок особам, на яких поширюється дія пунктів 19 і 20 частини першої статті 6, пунктів 11-14 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (учасникам антитерористичної операції).

Зазначена позивачем на графічних матеріалах земельна ділянка у вищевказаний перелік не включена.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За змістом ч. 1 ст. 116 ЗК України (з відповідними змінами), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 цієї статті). Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч.4 цієї статті).

Відповідно до пункту в ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

В силу п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної та комунальної власності в розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

У відповідності до ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, зокрема, із земель комунальної власності, для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, вказаними положеннями ст. 118 ч. 7 ЗК України визначено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14 січня 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до цього Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 333 від 29 вересня 2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 року за № 1391/29521, затверджено Положення про Головне управління Держгеокадастру в області.

Згідно з цим Положенням Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством (підпункт 13 пункту 4 Положення).

Відтак, до повноважень відповідача, як територіального органу Держгеокадастру, належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Закарпатської області, у тому числі передача таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України.

Отже, отримавши клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства, відповідач повинен був у місячний строк перевірити це клопотання на відповідність її вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України і за наслідками перевірки - дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (видати відповідний наказ) або, у разі виявлення обставин, передбачених частини сьомої статті 118 ЗК України, - надати ОСОБА_3 мотивовану відмову у наданні дозволу. Відсутність відповіді протягом зазначеного строку визнавалася б мовчазною згодою на надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

20 березня 2018 року відповідачем видано наказ № 64, яким затверджено перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам у ІІ кварталі 2018 року на території Закарпатської області. У цьому переліку земельних ділянок на території Чорнопотіцької сільської ради в межах Іршавського району Закарпатської області немає.

Отже, вбачається, що Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, формуючи перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадянам, керувалось Стратегією удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413.

Постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2017 року № 413 «Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними» затверджено Стратегію удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними.

Метою Стратегії є створення сучасної, прозорої і дієвої системи управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності, спрямованої на забезпечення захисту інтересів суспільства (насамперед учасників антитерористичної операції), територіальних громад та держави, а також раціонального та ефективного функціонування сільськогосподарських регіонів з урахуванням потреб розвитку населених пунктів, запобігання деградації земель, необхідності забезпечення продовольчої безпеки держави.

Основними завданнями Стратегії є: впровадження засад стратегічного менеджменту в систему управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності; забезпечення оптимального використання земель, зокрема з урахуванням регіональних програм і планів розвитку територій, генеральних планів населених пунктів; підвищення рівня прозорості та публічності під час формування та реалізації державної земельної політики; підвищення рівня обізнаності населення, землевласників і землекористувачів щодо проблем деградації земель та сталого землекористування; запобігання деградаційним процесам ґрунтового покриву, підвищення рівня родючості ґрунтів; проведення рекультивації порушених земель.

Пріоритетами управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними є: забезпечення паритету інтересів суспільства, територіальних громад та держави під час здійснення повноважень з розпорядження землями; передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності переважно на умовах оренди на строк не більш як сім років; передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в оренду виключно на земельних торгах (в тому числі тих, строк дії оренди яких припиняється), крім установлених законом випадків; оформлення державними підприємствами, установами та організаціями права користування земельними ділянками, які ними фактично використовуються, у строк до 1 січня 2018 року; забезпечення здійснення заходів з охорони земель, збереження і відтворення родючості ґрунтів; забезпечення відкритості, прозорості, прогнозованості, передбачуваності, послідовності діяльності Мінагрополітики та Держгеокадастру під час формування та реалізації державної політики у сфері земельних відносин; запобігання виникненню корупційних факторів.

Органами, що забезпечують реалізацію Стратегії, є Мінагрополітики, Держгеокадастр, інші міністерства та центральні органи виконавчої влади, які беруть участь у розробленні проектів нормативно-правових актів з питань реалізації Стратегії.

Держгеокадастр реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності відповідно до закону, державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі в частині дотримання вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів; проводить моніторинг та оцінку результативності реалізації Стратегії.

Однак, Стратегія на яку посилається відповідач, не є законом і, як вбачається з її змісту, вказана Стратегія не прийнята на виконання закону.

Відповідно до ч. 3 ст.7 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

За таких обставин, суд застосовує Земельний кодекс України, як нормативний акт, який має вищу юридичну силу по відношенню до постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 07.06.2017 року.

Таким чином, в силу імперативних приписів ч. 7 ст. 118 ЗК України, Стратегія та прийнятті на її виконання правові акти не можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає протиправними посилання відповідача у листі № К-1353/3-2682/0/18-18 від 10 липня 2018 року на відповідний перелік, як на підставу для відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки це суперечить ч. 7 ст. 118 ЗК України. Передбачених цієї нормою підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у згаданому листі не наведено.

Одночасно суд зазначає, що в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №806/2208/17 прямо зазначено, що «рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляються розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника».

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, як вбачається із позовних вимог, позивач просить визнати протиправною бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області щодо ненадання йому на підставі заяви дозволу на розробку проекту землеустрою.

Як вже встановлено судом, за результатами розгляду клопотання позивача ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області вчинялися дії, а саме: була надана відповідь, оформлена листом від 10 липня 2018 року № К-1353/3-2682/0/18-18, якою відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав не передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України. Отже, в даному випадку має місце протиправність дій.

Відповідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області щодо відмови у наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оформлену листом від 10 липня 2018 року № К-1353/3-2682/0/18-18.

Оскільки при розгляді заяви позивача від 07 червня 2018 року ГУ Держгеокадастру діяло неправомірно та оскільки саме по собі рішення про визнання дій відповідача протиправними не відновлює порушеного права позивача, суд вважає, що необхідно зобовязати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 07 червня 2018 року за № К-1353/3/17-18 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населеного пункту контур 947 на території Чорнопотіцької сільської ради, Іршавського району, Закарпатської області.

При цьому, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 245 КАС України суд зобовязує відповідача вирішити питання, щодо якого звернувся позивач з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч. 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 134 КАС України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_1 27 липня 2018 року укладений договір про надання професійної правничої допомоги.

Відповідно до додатку до договору про надання професійної правничої допомоги від 27 липня 2018 року сума гонорару за надання правової допомоги, яку клієнт (ОСОБА_3В.) сплатив 3250,00 грн.

Також, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача подано акт виконаних робіт за Договором про надання професійної правничої допомоги від 27.07.2018 року від 15.11.2018 року.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 81 від 15 листопада 2018 року за надання правової допомоги у адміністративній справі № 260/1289/18 за договором від 15 листопада 2018 року позивачем сплачено 3250,00 грн.

Таким чином, судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 3250,00 грн. документально підтверджені належно оформленими документами, наявними в матеріалах справи.

Аналогічна позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 23.05.2018 №820/2262/18 (К/9901/1650/18).

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_3 (вул. Поштова, буд. 2, м. Іршава, Іршавський район, Закарпатська область, 90100, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - начальник Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області ОСОБА_4 (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області щодо відмови у наданні ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оформлену листом від 10 липня 2018 року № К-1353/3-2682/0/18-18.

3. Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (88008, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, код 39766716) повторно, з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_3 07 червня 2018 року (вх. № К-1353/3/17-18) про надання дозволу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності контур № 947, яка розташована за межами населеного пункту на території Чорнопотіцької сільської ради, Іршавського району, Закарпатської області.

4. Стягнути на користь ОСОБА_3 (вул. Поштова, буд. 2, м. Іршава, Іршавський район, Закарпатська область, 90100, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, буд. 4, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3250,000 грн. (три тисячі двісті пятдесят гривень).

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені пп. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29 березня 2019 року.

СуддяОСОБА_5