Справа № 160/1547/19
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2019 року м. Дніпросправа № 160/1547/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 Паша огли

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 р. (головуючий суддя Ільков В.В.)

у справі за позовом ОСОБА_1 Паша огли до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 Паша огли, звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області № 138811000 від 24.01.2019 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_2 Азербайджан ОСОБА_1 Паша огли, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровські області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 Паша огли від 11.01.2019 року про видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.

Одночасно з позовною заявою 15.02.2019 року до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 Паша огли про забезпечення позову, в якій позивач просив суд:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вчиняти будь-які дії, повязані з примусовим видворенням громадянина ОСОБА_2 Азербайджану ОСОБА_1 Паша огли, ІНФОРМАЦІЯ_1, до набрання законної сили судового рішення у справі та його виконання.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначав про необхідність вжиття заходу забезпечення позову оскільки невжиття такого заходу забезпечення позову призведе до заподіяння шкоди його правам та законним інтересам, а також істотно ускладнить їх ефективний захист та поновлення, оскільки позивач буде вимушений до 19.03.2019 року виїхати з території України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 в задоволенні заяви ОСОБА_1 Паша огли про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 Паша огли до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії відмовлено (а.с. 1-2 відокремлені матеріали).

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що із поданої заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову не вбачається, а позивачем, не наведено суду істотних обставин та не надано достатніх доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення у зв'язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, яка фактично ґрунтується на доводах, викладених у заяві про забезпечення позову, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити заяву. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права. Посилається на те, що невжиття такого заходу забезпечення позову призведе до заподіяння шкоди його правам та законним інтересам, а також істотно ускладнить їх ефективний захист та поновлення, оскільки позивач буде вимушений до 19.03.2019 року виїхати з території України (а.с. 139-142 відокремлені матеріали).

Представником відповідача надано клопотання про розгляд апеляційної скарги у загальному провадженні з обовязковим викликом представника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (а.с. 163-164 відокремлені матеріали).

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволенні цього клопотання з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи те, що характер спірних правовідносин у даній справі та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для її розгляду в судовому засіданні, з огляду на що в задоволенні поданого відповідачем клопотання про розгляд даної справи за участю останнього, слід відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції ухвали, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Так, відповідно до частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 статті 150 КАС України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно частини 3 статті 150 КАС України ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (частина 4 статті 150 КАС України).

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що види забезпечення позову визначені статтею 151 КАС України.

Так, згідно із частиною 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 14.08.2018 про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні ОСОБА_1 Паша огли повідомлено про скасування посвідки на тимчасове проживання серії ТР № 198863 (а.с. 21).

Отже рішення субєкта владних повноважень від 14.08.2018 (а.с. 21) скасовано посвідку на тимчасове проживання в Україні ОСОБА_1 Паши огли.

Водночас даним рішенням субєкта владних повноважень не вирішувалося питання про примусове видворення особи, натомість заявник ОСОБА_1 Паша огли в заяві про забезпечення позову ставить питання саме про заборону відповідачу вчиняти будь-які дії, повязані з примусовим видворенням громадянина ОСОБА_2 Азербайджан ОСОБА_1 Пашу огли.

Таким чином, заявник просить заборонити відповідачу вчиняти дії, які не є предметом оскарження в адміністративній справі.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що пунктом 5 частини 3 ст. 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення субєкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обовязку вчинити дії, що випливають з такого рішення.

Позивач побоюється, що відповідачем може вживати дії щодо його видворення за межі України, тобто повязує рішенням Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 14.08.2018 про скасування посвідки на тимчасове проживання з певним обовязком відповідача вчинити дії, що випливають з рішення від 14.08.2018. Однак, в силу 5 частини 3 ст. 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення субєкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обовязку вчинити дії, що випливають з такого рішення.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції правильно визначився, що стаття 151 КАС України не містить такого виду забезпечення, як заборона вчиняти будь-які дії. Зазначена стаття містить норму про заборону відповідачу вчиняти певні дії, тобто дії чітко визначені.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, повязані з примусовим видворенням громадянина ОСОБА_2 Азербайджан ОСОБА_1 Пашу огли.

Обрання такого способу забезпечення позову не відповідає вимогам і меті, визначеним статтями 150, 151 КАС України, не є співмірним із заявленими вимогами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу ухвали суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для її скасування.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Паша огли на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 25.03.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров