Справа № 1840/3105/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 р.Справа № 1840/3105/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

позивача ОСОБА_1; представника відповідача Ейсмонт М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 09.11.18 року по справі № 1840/3105/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 10.04.2018 № 0-1812.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням позивачу визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичним особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості, при цьому суму податку розраховано, виходячи з наявної у базі ДФС інформації про те, що за ОСОБА_1 зареєстровано дві двокімнатні квартири кожна площею по 50,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. Позивач не погоджується зі спірним податковим повідомленням-рішенням та зазначає, що є власником лише 1/2 частки квартири площею по 50,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, а тому відповідно чинного податкового законодавства не повинен сплачувати вищевказаний податок.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 10.04.2018 № 0-1812.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частка двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18.01.1999 (а.с. 15), технічним паспортом (а.с. 12-14).

10.04.2018 Головним управлінням Державної фіскальної служби у Сумській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-1812, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів житлової нерухомості у розмірі 328, 00 грн. (а.с. 11).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником 1/2 частки об'єкта житлової нерухомості площею 50,5 кв.м., а відповідачем не наведено конкретних доказів, що позивач володіє об'єктами житлової нерухомості загальною площею 101 кв.м., які підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно у розмірі 328, 00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до п.п.16.1.4. п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно із п.п. 266.1.1. п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п. 266.2.1. п. 266.1 ст. 266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно із п.п. 266.2.1 та п.п. 266.3.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п.п. 266.5.1. п. 266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до п.п. 266.4.1. п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.

З матеріалів справи вбачається, що при визначенні позивачу податкового зобов'язання спірним податковим повідомлення-рішенням відповідач керувався відомостями з інформаційної бази ДФС України (а.с. 47-49) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 34), відповідно до яких за ОСОБА_1 зареєстровано двокімнатна квартира за реєстраційним номером № 15124046, за адресою: АДРЕСА_1. загальною площею 50,5 кв. м, дата державної реєстрації 19.06.2006 на підставі свідоцтва про право власності 18.01.1999; двокімнатна квартира за реєстраційним номер № 151124117, за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 50,5 кв. м, дата державної реєстрації 19.06.2006 на підставі свідоцтва про право власності 18.01.1999.

В результаті чого, контролюючим органом було розраховано суму податку, що підлягала сплаті згідно такого розрахунку: загальна площа квартир - 101, кв.м (50.5+50.5). пільга - 60 кв. м.. площа, що оподатковується - 41 кв. м (101 кв. м - 60 кв.м.), ставка податку - 16 грн. за метр квадратний (0.5% мінімальної заробітної плати: мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2017 становить 3200.00 грн.); сума податку - 656 грн. (41 кв. м. *16 грн.) та сформовано два податкових повідомлення рішення на загальну суму 656 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач зверталась до Виконавчого комітету Путивльської міської ради, Путивльського бюро технічної інвентаризації та проектування, Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області із заявою та запитами на отримання публічної інформації, в яких просила повідомити на підставі якого документу та коли саме присвоєно реєстраційний номер на нерухоме майно на ім'я позивача за адресою АДРЕСА_2, а також за неіснуючою адресою: АДРЕСА_1 та надати належним чином завірені копії таких документів (а.с. 16, 18, 21, 24).

Листами Виконавчого комітету Путивльської міської ради від 03.07.2018 № 1189, від 20.07.2018 № 1253, Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області від 23.07.2018 (а.с. 17, 19-20, 24-25) відповіді по суті поставлених запитань надано не було.

Листом Путивльського бюро технічної інвентаризації та проектування від 17.07.2018 № 83 (а.с. 22) повідомлено, що згідно заказу ОСОБА_1 від 16.06.2006 на відчуження 1/2 частки квартири за адресою АДРЕСА_2, в єдиному державному реєстрі 19.06.2006 було відкрито розділ № 151224117. В даному розділі помилково було вказано АДРЕСА_1, замість АДРЕСА_2. З 01.01.2013 року, Єдиний Державний реєстр прав власності на нерухоме майно було передано до Державної реєстраційної служби. Доступу до нього Путивльське БТІ не має, вносити зміни не має можливості.

Отже, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, жодних належних доказів, які б спростовували цей факт відповідачем суду надано не було.

Щодо посилання відповідача, на те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація про перебування у власності позивача двох квартир за вказаною адресою колегія суддів зауважує, що зазначена інформація не є правовстановлюючим документом, що належним чином підтверджує право власності на нерухоме майно.

Також, колегія суддів зазначає, що навіть за наявності вищевказаної інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідачем при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення застосовано формальний підхід до встановлення обставин, що є підставами для нарахування податку.

Так, дійсно наявна в реєстрі інформація про перебування у власності позивача двох квартир з різними реєстраційними номерами, проте з однаковою адресою, площею та підставою виникнення права власності, очевидно свідчить про те, що існує лише один об'єкт нерухомого майна. При цьому, відповідачем при розрахунку суми податкового зобов'язання було безпідставно двічі враховано площу одного об'єкта житлової нерухомості.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач є власником 1/2 частки об'єкта житлової нерухомості площею 50,5 кв.м., який не підлягає оподаткуванню податком на нерухоме майно відповідно до норм п.п. 266.2.1, п.п. 266.3.1 п. 266.2, п.п. 266.4.1, п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 10.04.2018 № 0-1812 відповідач діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, чим порушено законні інтереси позивача.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року по справі № 1840/3105/18 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року по справі № 1840/3105/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 01.04.2019 року