Справа № 569/741/19
Суддя: Кучина Н. Г.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/741/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 року м.Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Ющук О.В.

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

pозглянувши у відкритому судовому засіданні в мiстi Рiвне спpаву № 569/741/19 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом про визнання та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що постанова є протиправною, оскільки вимоги правил дорожнього руху не порушував, рухаючись по вул. Басівкутській зі сторони вул. Дворецькій у напрямку вул. Чорновола у м. Рівне з невеликою швидкістю, оскільки була сильна ожеледиця, біля магазину «Хортиця» він проїхав повз пішохідний перехід, на якому були відсутні пішоходи , які рухалися у напрямку до автомобіля. Після чого з провулку біля цього магазину виїхали працівники поліції та увімкнули проблискові маячки.

При предявленні звинувачення інспектором патрульної поліції у його адресу щодо неправильного проїзду пішохідного переходу він не погодився з ним та попросив надати докази, однак інспектор поліції будь-яких доказів не надав, а виніс постанову, якою притягнув його до адміністративної відповідальності.

Крім того, вважає дану постанову незаконною, оскільки інспектор незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобіля, не надав можливості позивачу скористатися у повному обсязі своїми правами та порушив вимоги щодо процедури розгляду справи відповідно до ст. 278, 279 КУпАП.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 січня 2019 року відкрито провадження у вищезазначеній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, з підстав, викладених у позові та просив визнати протиправною та скасувати постанову серії НК №999054 від 06.01.2019 року.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, мотивуючи тим, що адміністративне правопорушення було зафіксоване на бодікамеру поліцейського. Дані відеоматеріалів доводить вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з такого.

Судом встановлено, такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до постанови серії НК № 999054 від 06.01.2019 року винесеної інспектором роти №1 батальйону УПП в Рівненській області ДПП 11 червня ОСОБА_4 06.01.2019 року ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки VOLKSWAGEN Caddy н.з.ВК0188ВА в м.Рівне по вул.Басівкутська порушив правила проїзду пішохідних переходів, чим порушив п.18.1 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.122 КУпАП, та накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Позивач в позовній заяві, зазначає, що інспектор не мав права виносити постанову про адміністративне стягнення на місці вчинення правопорушення, а мав це зробити за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, оскільки винесення постанови на місці вчинення правопорушення порушує його права. Позивач, підтверджуючи свою позицію, посилається на Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015, відповідно до якого, «аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Однак, у вищевказаному Рішенні йдеться про випадки, коли уповноважений орган спочатку складає протокол про адміністративне правопорушення, а потім виносить постанову про накладення адміністративного стягнення, оскільки складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КпАП України у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ст. 276 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1-129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Конституційний суд України у рішенні від 26 травня 2015 року в справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 КпАП України дав офіційне тлумачення зазначеній нормі. Вказано, що положення цієї статті, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 р. ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами 1, 2, 3, 5, 6 ст. 121, статтями 121-1, 121-2, частинами 1, 2, 3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. 124-1, статтями 125, 126, частинами 1, 2, 3 ст. 127, статтями 128, 129, 132-1, частинами 6, 11 ст. 133-1, частинами 1, 2, 3 ст. 140 КпАП України, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Аналізуючи зібрані доказів їх сукупності, суд приходить до висновку, що постанова від 06.01.2019 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн., була винесена інспектором патрульної поліції ОСОБА_4 у відповідності до ч. 2 ст. 258 КУпАП та Інструкції, що не суперечить Рішенню Конституційного Суду України, оскільки в самому рішенні вказано, що «перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом», отже, правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, відноситься до цього виключного переліку.

Посилання позивача на те, що при винесені постанови та призначення стягнення інспектором не було враховано пом'якшені обставини, особу правопорушника, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи, які передбачені ст. 33 КУпАП, суд не приймає до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності інспектором не було порушено порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та прав позивача.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, та використовуючи визначений ст.62 Конституції України принцип, відповідно до якого усі сумніви щодо доведеності вини особи, тлумачаться на її користь, суд вважає, що в судовому засіданні було встановлено ті обставини, що позивач вчинив інкриміноване йому адміністративне правопорушення.

Частина 1статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п»ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, забезпечення безпеки осіб та забезпечення безпеки дорожнього руху може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах фото і відеотехніку, у зв'язку із чим відповідачем використовувалась нагрудна відеокамера, що була розміщена на форменому одязі.

Як вбачається з наданого представником диску відеозапису з місця події, ОСОБА_2, який керував транспортним засобом, зупинившись на вимогу поліцейського з самого початку визнав, що порушив правила проїзду пішохідного переходу, а саме не надав дорогу пішоходам, які перетинали проїзну частину дороги на нерегульованому пішохідному переході та просив працівників поліції обмежитися зауваженням, що повністю доводить вину позивача у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення та спростовує його пояснення , у яких він зазначає, що будь-яких порушень ПДР ним допущено не було, при проїзді пішохідного переходу.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган чи посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення та поясненням особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів технічних засобів, що мають функції фото -, кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач відповідно до ст. 268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу в межах скороченого провадження, однак жодних заяв чи клопотань від нього не надходило.

Будь-яких доказів на спростування обставин викладених у оскаржуваній постанові позивачем не надано.

Відповідно до ч.1ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що представник відповідача довів правомірність свого рішення, а позивач не спростував дій відповідача, тому з цих підстав у задоволенні позову позивачу слід відмовити.

Зі змісту частини 1ст.122 КУпАП вбачається, що порушення правил дорожнього руху у вигляді, зокрема, порушення вимог дорожніх знаків тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, законодавцем чітко встановлений відповідний вид санкцій (штраф), який підлягає застосуванню до правопорушника у разі прийняття органом, уповноваженим вирішувати справу, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Оскільки із встановлених судовому засіданні обставин, незаконність винесення оспорюваної постанови не підтверджено, а натомість встановлено факт вчинення інкримінованого адміністративного правопорушення, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.241-246,250,255,286,293,295, пунктом 15.5 розділу VII КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Cуддя: