Справа № 822/1788/18
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1788/18

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

26 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

за участю: секретаря судового засідання: Черняк А.В.

представника відповідача: Недосип Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі ГУ ПФУ в Хмельницькій області), в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні, перерахунку та виплаті державної пенсії та додаткової пенсії відповідно до статей 50, 54 закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.11.2011; зобов'язати ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату державної пенсії у зв'язку із підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, у відповідності до статей 50, 54 закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, відповідно до статті 28 закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та виплатити заборгованість з 01.11.2011, з відрахуванням фактично виплачених сум.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.06.2018 позов в частині щодо зобов'язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснити позивачу перерахунок та виплату державної пенсії у зв'язку із підвищенням прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, у відповідності до статей 50, 54, закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, відповідно до статті 28 закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 01.11.2011 року по 01.11.2017 року - повернуто позивачеві.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року позов задоволено:

-визнано неправомірними дії ГУ ПФУ в Хмельницькій області щодо перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_3 з 01.11.2011;

-зобов'язано ГУ ПФУ здійснити з 01.12.2017 перерахунок та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_3 відповідно до порядку та розміру, визначених постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2011 по справі №14253/10/9104, з урахуванням виплаченої пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2011 управління Пенсійного фонду України в м. Нетішині здійснило позивачу перерахунок пенсії за період з 16.07.2008 по 31.05.2011 доплату у сумі 86070,68 грн. Додатковою відомістю ОСОБА_3 отримала у квітні 2011 та в липні 2011-16079,69 грн.

Виплата пенсії в розмірі, визначеному постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2011 року, проводилась позивачу по жовтень 2011 року.

Змінами до Закону України "Про державний бюджет на 2011 рік", Законами України "Про державний бюджет" на 2012, 2013, 2014 роки надано право Кабінету Міністрів України регулювати питання здійснення соціальних виплат та допомоги в межах відповідних фінансових ресурсів, шляхом прийняття відповідних постанов, у т.ч. щодо виплати основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, які визначені ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідач вказує, що при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством.

Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надійшла заява останньої про розгляд справи без її участі.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії та інвалідом ІІІ групи, захворювання якого пов'язаного з виконанням обов'язків з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 08.08.1994 та довідкою медико-соціальної (експертної) комісії серії МСЕ №283532.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Хмельницькій області, яке є правонаступником УПФУ в м. Нетішині Хмельницької області, де отримує пенсію відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2011 зобов'язано УПФУ в м. Нетішині Хмельницької області, починаючи з 16.07.2008, здійснювати нарахування та виплату пенсії ОСОБА_3 відповідно до статей 50, 54 закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", обчисленої з розміру основної (державної) пенсії, не менше 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 50% від мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, що визначається згідно із частиною 1 статті 28 закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого законом, та зобов'язано УПФУ виплатити позивачу у зв'язку із здійсненням вказаного перерахунку пенсії недоотримані суми пенсії з урахуванням проведених виплат.

На виконання вказаної постанови, органом пенсійного фонду, здійснено перерахунок пенсії позивачу за період з 16.07.2008 по 30.10.2011 та виплачено згідно перерахунку кошти в сумі 102150,37 грн.

28.04.2014 ОСОБА_3 звернулась до Управління з заявою, в якій просила здійснити перерахунок та доплату до пенсії відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2011.

Листом від 12.05.2014 №20/3-10 УПФУ в м.Нетішин повідомило позивача, що розмір її пенсії станом на 01.05.2014 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 №1210 становить 1214,72 грн., підстав для перерахунку пенсії немає.

23.03.2018 ОСОБА_3 звернулась до ГУПФУ в Хмельницькій області із заявою щодо виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2011, однак листом від 05.04.2018 №807/3-8 останню повідомлено, що змінами до Закону України "Про державний бюджет на 2011 рік" та Законами України "Про державний бюджет" на 2012, 2013, 2014 роки надано право Кабінету Міністрів України регулювати питання здійснення соціальних виплат, які передбачені ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Також повідомлено, що з 01 листопада 2011 року виплата позивачу пенсії проводиться у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок державного бюджету» від 06 липня 2011 року № 745 та постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210.

Вважаючи, що відповідачем протиправно виплачується пенсія у меншому розмірі, ніж визначено рішенням суду, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування пенсії позивачу мало здійснюватися у розмірі, визначеному рішенням суду відповідно до ст. ст. 50, 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: 6 мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з положень вищевикладеного Закону, а не нормативно-правових актів органів виконавчої влади.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частиною 1 ст.46 Конституції України регламентовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно із ст. 50 вказаного Закону у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, зокрема, інвалідам IIІ групи у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

За правилами ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема, по IIІ групі інвалідності-6 мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, 14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3491 -VI "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", який набрав чинності 19 червня 2011 року.

Так, пунктом 7 частини 1 зазначеного Закону, Прикінцеві положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік (положення пункту 4 розділу VІІ визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011).

Відтак, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На виконання п.7 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", 06 липня 2011 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» № 745, яка набрала чинності з 23 липня 2011 року, п. 1 і 3 якої визначено інші розміри основної та додаткової пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210 був затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У подальшому, в п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 22 грудня 2011 року № 4282-VI «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та в п. 4 Прикінцевих положень Закону України від 06 грудня 2012 року № 5515-VI «Про Державний бюджет України на 2013 рік», установлено, що норми і положення ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України у 2012 та 2013 роках виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Згідно з абзацом 8 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

З правового аналізу вказаних Законів та нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та роз'яснень Конституційного Суду України випливає, що в період з 23 липня 2011 року по 31 грудня 2013 року визначення порядку та розмірів виплат вказаним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», п. 63 якого, зокрема розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено п. 26, яким установлено, що норми і положення, зокрема, ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Крім того, пп. 9, 13 п.4 Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» внесено зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме: змінено норми щодо пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, дозволено порядок та виплату таких пенсій встановлювати Кабінету Міністрів України.

Вказана норма Закону неконституційною не визнавалась та її дія не зупинялась.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи № 1210 від 23.11.2011 р., встановлено розмір мінімальної пенсії по інвалідності в залежності від групи інвалідності та статусу, а також встановлені розміри додаткової пенсії до прожиткового мінімуму в залежності від групи інвалідності та категорії особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З огляду на наведені обставини та норми закону, починаючи з 01 листопада 2011 року по 31.12.2013 та з 01.01.2015 орган пенсійного фонду, здійснюючи нарахування та виплату позивачу основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі визначеному постановами Кабінету Міністрів України діяв правомірно.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №619/2262/17 (адміністративне провадження №К/9901/1564/17).

Стосовно незгоди позивача, в частині застосування під час розрахунку та проведення виплати пенсії положень постанов Кабінету Міністрів України замість Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що на думку останньої звужує зміст її права на пенсію, колегія суддів вказує на наступне.

В абзаці 4 п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001 зазначено, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

У абзаці 6 п. 2.1 Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №1-42/2011 щодо відповідності Конституції України (конституційності) певних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» зазначено, що Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Airey проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Kjartan Asmundsson проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Оскільки пенсія є періодичним платежем, виплата якої за загальним правилом не обмежена у часі, тому у разі встановлення права на певний її розмір, вона виплачується у цьому розмірі до того часу, поки не відбудуться зміни у законодавстві.

При цьому, період після ухвалення судом рішення на підставі якого, на думку позивача, порушуються його пенсійні права, і з якого у зв'язку з набранням чинності Закону № 3491-VI органами Пенсійного фонду України проводиться перерахунок пенсій таких категорій пенсіонерів як позивач, не підпадає під період щодо якого захищено порушене право позивача і який досліджувався судом при вирішенні спору в 2010 році.

У рішенні «Великода Валентина Ніканорівна проти України» (параграф 21) Європейський суд з прав людини щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленому ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» після внесення у 2011 році змін до законодавства, констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах «Arras та інші проти Італії», «Сухобоков проти Росії»).

У абзаці 10 п. 2.1 Рішення від 26 грудня 2011 року №1-42/2011 Конституційний Суд України відзначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Відтак, доводи позивача, що відповідач протиправно припинив їй виплату основної та додаткової пенсії у розмірі встановленому судовим рішенням, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, правових висновках Конституційного Суду України, Європейського суду з прав людини та є безпідставними.

В той же час, надаючи правову оцінку діям відповідача під час нарахування на виплати позивачу у 2014 році основної державної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до ст. 50, 54 Закону № 796-XII, колегія суддів вказує на таке.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

З 01 січня 2014 року Законом України від 16 січня 2014 року № 719-VII «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не було передбачено жодних змін чи обмежень для застосування розмірів основної та додаткової пенсій, встановлених ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Чинним залишався й Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Тобто, враховуючи принцип пріоритетності Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» над підзаконним нормативно-правовим актом-Порядком, з 01 січня 2014 року нарахування та виплата основної та щомісячної додаткової пенсій за шкоду, заподіяну здоров'ю, повинно було здійснюватись у розмірі та на підставі ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Законом України від 31 липня 2014 року № 1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності 03 серпня 2014 року, розділ Прикінцеві положення Закону № 719-VII доповнено пунктом 67, яким, зокрема, встановлено, що норми і положення ст. 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік.

Відтак, з 03 серпня 2014 року Законом № 719-VII Кабінету Міністрів України надані повноваження встановлювати інші, ніж передбачені ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ, розміри державної та додаткової пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Оскільки на цей час був також чинний Порядок, яким визначено механізм обчислення пенсій, щодо яких виник спір, то за загальним правилом дії норм права у часі, оскільки Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» був прийнятий пізніше Закону № 796-ХІІ, то саме положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Порядку підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин з 03 серпня 2014 року.

Отже, в період з 01 січня по 02 серпня 2014 року Управління повинно було нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_3 в розмірі, визначеному ст.ст.50, 54 Закону № 796-ХІІ, а не Порядком.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2016 року (справа № 285/4300/14-а).

Проаналізувавши вищезазначені правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що в період 01 листопада 2011 року по 31.12.2013 та з 01.01.2015 відповідач здійснюючи виплату позивачу пенсії в розмірі встановленому Кабінету Міністрів України діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом. При цьому, в період з з 01 січня по 02 серпня 2014 року пенсія особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи мала б виплачуватись, в розмірі встановленому статтями 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку в частині щодо протиправності дій відповідача щодо перерахунку пенсії позивачу відповідно до розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України за період з 01.11.2011 по 31.12.2013 та з 03.08.2014, а також наявності підстав для задоволення позову в частині зобов'язання ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 відповідно до порядку та розміру, визначених постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2011 по справі № 14253/10/9104.

При цьому, колегія суддів зазначає, що за змістом частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України.

Так, згідно ч.4 ст.123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 11 грудня 2018 року у справі №520/1353/17, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що про порушення своїх прав ОСОБА_3 вперше дізналась із листа ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 20.01.2012 року №ЗА-878072. В той же час, до суду з даним адміністративним позовом остання звернулася лише 21.05.2018, при цьому не ставила питання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, зважаючи на те, що позовні вимоги в частині протиправності дій відповідача щодо перерахунку пенсії позивачу відповідно до розміру встановленого Кабінетом Міністрів України за період з 01.11.2011 по 21.11.2017, заявлені поза межами строку звернення до суду, позивачем не ставилось питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, а судом першої інстанції позов в вищезазначеній частині не залишався без руху з підстав зазначених в ч.1 ст.123 КАС України, колегія суддів вважає, що після відкриття провадження у справі, суд першої інстанції повинен був залишити позов без розгляду, відповідно до ч.4 ст.123 КАС України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи; судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що частково підтверджується доводи апеляційної скарги .

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо перерахунку ОСОБА_3 пенсії з 01.11.2011 по 21.11.2017 залишити без розгляду.

В решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 квітня 2019 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.