Справа № 742/639/19
Суддя: Коваленко А. В.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/742/12/19
Єдиний унікальний № 742/639/19
РІШЕННЯ
27 березня 2019 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Коваленка А.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши справу за позовом ОСОБА_2 до поліцейського СРПП №3 Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить скасувати постанову інспектора СРПП № Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 від 11.01.2019 року серія ДПО 18 №884540 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.
Свої вимоги аргументує тим, що відповідно до вказаної постанови він 11 січня 2019 року о 10 год. 00 хв., в м.Прилуках по вул.І Травня, керував автомобілем НОМЕР_1, передній номерний знак якого не можливо було визначити на відстані 20 м., та що автомобіль не пройшов обов»язковий технічний контроль.
Позивач стверджує, що автомобіль, яким він керував не підлягає обов»язковому технічному контролю, оскільки даний т.з. не використовується для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку відповідно до п.1 ст.35 Закону України «Про дорожній рух».
Вказаний автомобіль переданий в строкове платне користування ТОВ «ЛІБРА ТК» на підставі договору найму транспортних засобів №30-11/18 від 30.11.2018 року, вказане підприємство не отримує прибутку від перевезення пасажирів або вантажів, тому вказаний автомобіль не підлягає проходженню обов»язкового технічного контролю.
У зв»язку з цим позивач вважає, що у інспектора СРПП № Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 не було правових підстав для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності та накладення адміністративного стягнення.
Тому він звернувся з відповідним позовом до суду.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 20.02.2019 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи на 12 березня 2019 року.
Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.03.2019 року розгляд справи відкладено до 27 березня 2019 року.
ІІІ. Позиції сторін.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, та зазначили, що жодних доказів, які б свідчили про те, що номерного знаку не було видно на відстані 20 метрів матеріали справи не містять, а автомобіль не підлягає технічному огляду.
Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
11 січня 2019 року постановою серія ДПО18 №884540 винесеною інспектором СРПП № Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.
Згідно постанови, 11 січня 2019 року о 10 год. 00 хв., в м.Прилуках по вул.І Травня, керував автомобілем НОМЕР_1, передній номерний знак якого не можливо було визначити на відстані 20 м., та що автомобіль не пройшов обов»язковий технічний контроль, чим порушив пп.2.9.(в), 31.3 б, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.3 ст.121 КУпАП(а.с.9)
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія АЕС 236451, власником легкового автомобіля НОМЕР_2 є ТОВ «ОСОБА_4 Сервіс»(а.с.10).
Відповідно до договору найму транспортних засобів №30-11/18 від 30 листопада 2018 року між ТОВ «ОСОБА_4 Сервіс» (Наймодавець) та ТОВ «Лібра ТК» (Наймач) укладено договір найму транспортних засобів, відповідно до якого наймодавець зобов»язався передати наймачу в строкове платне користування транспортні засоби, в тому числі автомобіль НОМЕР_2(а.с.11-13)
Відповідно до листа Прилуцького відділу поліції ГУНП в Чернігівської області від 07.02.2019 року на адресу ОСОБА_2, в ході проведення перевірки за скаргою ОСОБА_2, яка надійшла до чергової частини Прилуцького ВП ГУНП щодо неправомірних дій працівника поліції Прилуцького ВП старшого лейтенанта ОСОБА_3, встановлено, що доводи ОСОБА_2, щодо неправомірності дій інспектора жодними доказами не підтверджені та не спростовані, тому винесена постанова інспектором поліції про накладення адміністративного стягнення є законною та такою, що відповідає обставинам справи. Факту порушення з боку дій працівника поліції не встановлено(а.с.18-20)
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
У частині першій статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Основного Закону України). Аналогічний припис закріплено у частині першій статті 6 КАС України. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (частина друга статті 6 КАС України).
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен бути якісним, щоби виключити будь-який ризик свавілля.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема ч. 3 ст. 121 КУпАП
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об'єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб'єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює,а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об'єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена з порушенням вимог статті 263 КУпАП , а саме не вказано технічний засіб, яким здійснено фотозйомку , що виключає можливість прийняття диск з фотознімками у якості належного доказу по справі.
Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:
1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;
2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;
3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;
4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;
5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.
Більше того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_5 України є частиною національного законодавства України.
Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до п.п. 1,3,8 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача
Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з ч. 3 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов'язковому технічному контролю, відповідно до цієї статті.
Обов'язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».
Положеннями ч. 8 цієї статті визначено, що на кожний транспортний засіб, що пройшов обов'язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб'єкт проведення обов'язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов'язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.
При цьому, порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначено постановою Кабінету ОСОБА_5 України від 30.01.2012 р. № 137 (далі - Порядок № 137).
У відповідності до п. 1 Порядку № 137, порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів (далі - Порядок) визначає процедуру проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.
За приписами п. 3 Порядку № 137 періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки; для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку; для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.
За вимогою власника обов'язковий технічний контроль транспортного засобу, який зареєстрований в установленому порядку, але не підлягає обов'язковому технічному контролю, проводять за процедурою, визначеною цим Порядком.
Таким чином, обов'язковий технічний контроль кожні два роки проходять транспортні засоби, зокрема легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.
У відповідності до пп. б п. 31.3 Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (транспортних засобів, що підлягають такому контролю).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев'ять з місцем водія включно.
Щодо посилання відповідача на те, що вказаний вище автомобіль використовується для перевезення пасажирів з метою отримання прибутку, а тому підлягає обов'язковому технічному контролю, суд зазначає наступне.
Приписами ст. 1 «Про автомобільний транспорт», зокрема, визначено, що:
1) перевезення пасажирів у звичайному режимі руху - перевезення пасажирів автобусами на маршруті загального користування з дотриманням усіх зупинок, передбачених розкладом руху;
2) перевезення пасажирів в експресному режимі руху - перевезення пасажирів автобусами на маршруті загального користування, на якому є звичайний режим руху, з дотриманням зупинок, кількість яких за розкладом руху не перевищує 25 % кількості зупинок при звичайному режимі руху;
3) перевезення пасажирів у режимі маршрутного таксі - перевезення пасажирів на міському чи приміському автобусному маршруті загального користування за розкладом руху, в якому визначається час відправлення автобусів з початкового та кінцевого пунктів маршруту з висадкою і посадкою пасажирів чи громадян на їхню вимогу на шляху прямування автобуса в місцях, де це не заборонено правилами дорожнього руху;
4) перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення - перевезення пасажирів легковим автомобілем загального призначення, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу чи на обумовлений термін обслуговування, у якому визначають умови обслуговування, вартість послуги, термін її виконання та інші положення за домовленістю сторін;
5) послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.
Відповідно до пункту 2.9 (в) Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.
Згідно з ч. 6 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, з номерним знаком , о не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані з відстані 20 метрів, перевернутим чи не освітленим.
Єдиним доказом на підтвердження вчинення ОСОБА_2, адміністративного правопорушення передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП є постанова про вчинення адміністративного правопорушення,якої на переконання суду недостатньо для доведення винуватості ОСОБА_2
Посилання відповідача, що на підтвердження того, що ОСОБА_2 керував автомобілем на якому передній номерний знак не можливо було визначити на відстані 20 м., підтверджується диском з відеофіксацією, суд не приймає до уваги, оскільки у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення не зазначені відомості, що адміністративне правопорушення було зафіксовано в автоматичному режимі. Крім того, до постанови не було долучено диску на який посилався відповідач.
За таких обставин. Суд констатує,що суб"єктом владних повноважень -поліцейським СРПП №3 Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 не надано жодних належних та допустимих доказів для доведення факту скоєння ОСОБА_2 адміністративних правопорушеннь передбачених за ч.ч.3,6 ст.121 КУпАП.
У зв»язку з чим суд вважає, що недоведеність відповідачем факту використання позивачем автомобілю для перевезення пасажирів з метою отримання прибутку, та як наслідок, необхідності проходження транспортним засобом обов'язкового технічного контролю, та керування автомобілем на якому передній номерний знак неможливо визначити на відстані 20 м., в свою чергу виключає наявність підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення п. 31.3 б та 2.9 (в) Правил дорожнього руху.
За наведеного позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 241-246, 255, 286 КАС України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_2 до поліцейського СРПП №3 Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.
Постанову інспектора СРПП № Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 від 11.01.2019 року серія ДПО 18 №884540 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.- скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч.3 ст. 121 КУпАП - закрити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення до апеляційного адміністративного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя А.В.Коваленко