Справа № 400/204/19
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2019 р. № 400/204/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_1
до відповідача:Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області, пр. Богоявленський ,55-е, м. Миколаїв, 54018
про:визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання виплатити пенсію в сумі 49222,92 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області (далі - відповідач ) з вимогами:

- визнати бездіяльність Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області щодо виплати ОСОБА_1, недоотриманої пенсії за травень, червень, серпень на вересень 2018 року протиправною;

- зобов'язати відповідача виплатити позивачу пенсію за травень, червень, серпень на вересень 2018 в сумі сорок дев'ять тисяч двісті двадцять дві гривні дев'яносто дві копійки (49222,92 грн).

- звернути постанову в частині виплати пенсії за один місяць до негайного виконання.

Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначив, що він є пенсіонером, який взятий на облік як внутрішньо переміщена особа. Рішеннями відповідача від 22.05.2018р. № 16 та від 16.08.2018р. № 5 відносно позивача припинено виплату пенсії, що на думку позивача є порушенням його прав як громадянина України, який в силу життєвих обставин тимчасово покинув територію м. Донецьк. Виплату пенсії після припинення позивачу поновили у липні 2017р. та в у жовтні 2018р., але пенсію за травень, червень, серпень та вересень 2018р. станом на час звернення до суду не повернули. Позивач вважає дії відповідача протиправними, а пенсія за вказані місяці підлягає виплаті.

Відповідач проти позову заперечує, про що виклав у відзиві на позовну заяву та зазначив, що реалізація прав зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб на пенсійне забезпечення здійснюється з урахуванням норм Закону України від 20.10.2014р. № 1706 "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон 1706), Постанови КМУ від 08 червня 2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі - Постанова КМУ № 365)".

Згідно інформації, що надхолила до відповідача від Головного управління ПФУ у Миколаївській області, яке отримувало таку ж інформацію від Держприкордонслужби, позивач перетинав кордон тимчасово окупованої території України, але потім повертався на територію Миколаївської області, де взятий на облік як тимчасово переміщена особа.

В зв'язку з його неодноразовим перетином тимчасово окупованої території, позивачу припинялась, а потім знову поновлялась виплата пенсії, що в результаті відповідачем при формуванні списків для виплати пенсій за жовтень 2018р., поточні рахунки були сформовані та подані відповідачем 25.09.2018р., тобто не пізніше ніж за один день до початку виплатного періоду, яким є жовтень.

При такому розрахунку пенсії, відповідач керувався вимогами пункту 13 Порядку виплати пенсії та грошової допомоги черех поточні рахунки в банках, затвердженого Постановою КМУ від 30.08.1999р. № 1596. Іншого порядку щодо виплати заборгованості по соціальним виплатам на теперішній час в Україні не розроблено, тому питання виплати пенсії позивачу за травень, червень, серпень та вересень 2018р. буде розглянуто управлінням після затвердження окремого порядку.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що він відповідно до довідки від 03.01.2017р. №844 є внутрішньо переміщеною особою, в якій зазначено адресу місця проживання позивача - АДРЕСА_2 (а.с. 13). Така довідка не є скасованою, а тому позивач має всі підстави для отримання пенсії за вказані в позові місяці.

Ухвалою суду від 28.01.2019р. провадження у справі відкрито за првилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України та зареєстрований за адресою АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою від 03.01.2017р. № 844 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Позивач є пенсіонером за віком, про що свідчить копія його пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3, виданого 25.07.2005 року Пенсійним фондом України довічно.

Відповідчаем у травні 2018р. отримано інформацію від ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо існування ймовірності порушення чинного законодавства України в частині проведення виплат внутрішньо переміщеним особам, які перебувають на обліку у Миколаївській області, та здобуті дані про виїзд на тимчасово окуповану територію України громадянином ОСОБА_1 з 13.02.2018р. З огляду на таке, відповідачем було припинено виплату пенсії позивачу відповідно до рішення від 22.05.2018р. № 16 з травня 2018р.

29.05.2018р. позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії.

12.06.2018р. відповідач отримав Витягу з протоколу № 19 засідання комісії з питань призначення (відновлення) оціальних виплат до якого була додана копія Акту обстеження матеріально-побутових умов сімї позивача за адресою: вул.Миколаївська, буд20, кв.68. Комісією вирішено відновити пенсію позивачу. Відповідач включив поточну суми пенсії до списку на виплату пенсії за виплатний період - липень 2018 року, оскільки списки на виплату пенсії (за липень 2018р.) через поточні рахунки були сформовані та подані відповідачем до 25.06.2018р.

Отже, за травень 2018р. позивачу пенсія не виплачена, оскільки відповідачем була отримана інформація про виїзд позивача на тимчасово окуповану територію України з 13.02.2018р., а за червень 2018р. - у зв'язку з вимогами пункту 13 Порядку № 1596.

В серпні 2018р. відповідачем знову була отримана інформація про виїзд позивача на тимчасово окуповану територію України. Відтак, відповідачем знову була припинена виплата пенсіїз серпня 2018р. за рішенням від 16.08.2018р. № 5.

Позивач вдруге звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії. Відповідач в силу обставин, включив поточну суми пенсії до списку на виплату пенсії за виплатний період - жовтень 2018 року, оскільки списки на виплату пенсії (за вересень 2018р.) через поточні рахунки були сформовані та подані відповідачем до 25.09.2018р.

У відзиві відповідач вказує, що пенсія позивачу за серпень-вересень 2018р. не виплачена у зв'язку з вимогами визначеними Порядком № 1596. Також відповідач вказує, що питання про виплату пенсії позивачу за відповідні місяці буде розглянуто після затвердження окремого порядку.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон України № 1058) цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Частиною 1 статті 4 Закону України № 1058 встановлено, що Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону України № 1058 визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України № 1058 передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України № 1058 до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Тобто, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Отже, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України № 1058. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України № 1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Частиною 1 статтею 49 Закон України № 1058 визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України № 1058. Доказів прийняття відповідного рішення про припинення виплати позивачу пенсії відповідачем до суду не надано.

З 22.11.2014 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VII від 20.10.2014 року, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 7 цього закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Отже, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк". Такі підстави позивачем підтверджені матеріалами справи.

Відповідно ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Водночас Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії, як закінчення терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи чи зміна місця проживання. Як свідчить аналіз положень Закону № 1058-IV, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб"передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Позивач 13.07.2018р. перетнув кордон у КПП "Армянск" та 30.07.2018р. в'їхав в Україну через КПП "Армянск", тим самим не порушуючи строковий термін перебування.

Згідно п.8 "Порядку про здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування", на який посилається відповідач, зазначено: "Держприкордонслужба протягом п'яти робочих днів безоплатно подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення на його запит інформацію про виїзд внутрішньо переміщеної особи за кордон, на тимчасово окуповану територію України або до населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, із зазначенням кількості днів такої відсутності протягом 90 днів, які передують даті подання відповідного запиту".

Також згідно роз'яснень Міністерства соціальної політики від 23.07.2018р, "Інформація для структурних підрозділів з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій щодо виконання судового рішення", (яке виникло на підставі прийнятого 04.07.2018р.

Київським апеляційним адміністративним судом рішення по справі №826/12123/16), вбачається наступне: "Водночас, з метою недопущення порушення прав внутрішньо переміщених осіб і, як наслідок, посилення соціальної напруги у суспільстві, рекомендуємо під час розгляду питання щодо скасування довідки про взяття на облік ВПО враховувати наявну інформацію,що підтверджує, що, особа не повернулася до свого постійного місця проживання, зокрема, про проходження особою ідентифікації в ПАТ "Ощадбанк" протягом останніх 60 календарних днів...".

Відповідно до наданої копії паспорта позивача як громадянина України для виїзду за кордон, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 не було порушено строку (ні 60, ні 90 днів) перебування на тимчасово окупованій території, про що свідчить відмітка про перетин КПП "Армянск" (а.с. 24).

Поновлення або припинення соціальних виплат здійснюється публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної районними, районними у м. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365.

8 червня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування. Пунктом 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам установлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Пунктом 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування передбачено, що соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб";

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Тому, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд зазначає, що непідтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

Отже, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії, що є об'єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом в рішенні від 03.05.2018 року у зразковій справі про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі № 805/402/18.

За таких обставин, враховуючи відсутність факту прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач в позовній заяві ставить питання про виплату йому пенсії в сумі 49222,92грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

Так, сума стягнення позивачем вирахувана самостійно. Відповідач з цього приводу у відзиві нічого не зазначає.

З метою встановлення суми пенсії, яка недоплачена позивачу, необхідно мати певний обсяг документів, що підтверджують нархування такої суми. Суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що сума невиплаченої пенсії позивачу за травень, червень, серпень, вересень 2018р. становить саме 49222,92грн. Отже, дана вимога задоволенню не підлягає.

Одночасно з цим, відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, з метою захисту порушеного права позивача на оскарження сум не нарахованих та не виплачених пенсій, користуючись своїм правом, наданим ч. 2 ст. 5 КАС України, суд вважає за доцільне обрати спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов'язання відповідача виплатити належну позивачу пенсію за травень, червень, серпень, вересень 2018р.

Відповідно до ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 1ідентифікаційний код НОМЕР_2) до Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області (пр. Богоявленський, 55-е, м. Миколаїв, 54018, 4код ЄДРПОУ 1250638) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області щодо виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) недоотриманої пенсії за травень, червень, серпень на вересень 2018 року.

3. Зобов'язати Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області () виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) пенсію за травень, червень, серпень на вересень 2018 року.

4. Зобов'язати Інгульське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області () виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) пенсію за один місяць. В цій частині рішення суду підлягає негайному виконанню.

5. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Інгульського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області (пр. Богоявленський ,55-е, м. Миколаїв, 54018, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.), сплачений квитанцією від 21.01.2019р.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов