Справа № 812/1413/16
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року справа №812/1413/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., секретаря судового засідання - Тішевського В.В., за участю представника відповідача Коробкової Х.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників Державної фіскальної служби на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 р. (повний текст рішення складено та підписано 12 жовтня 2018 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 812/1413/16 (головуючий І інстанції суддя О.В. Ірметова) за позовом Публічного акціонерного товариство "Луганськтепловоз" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників Державної фіскальної служби, третя особа - Головне Управління Державної казначейської служби України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз» (далі позивач, ПАТ «Луганськтепловоз») звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників Державної фіскальної служби (далі відповідач, ОВПП ДФС), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, в якому з урахуванням уточнення просило:

визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління, що втілилася у не внесенні Заяви ПАТ «Луганськтепловоз» про повернення суми бюджетного відшкодування за серпень 2015 року на суму 2 069 070,00 грн. до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування;

зобов'язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування Публічному акціонерному товариству «Луганськтепловоз» суми податку на додану вартість за серпень 2015 року на суму 2 069 070,00 грн.;

вирішити питання судових витрат (т. 1 а.с.3-7, т. 4 а.с. 112-114, 156-161, 171-180).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року, позов задоволено, а саме: визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління, що втілилася у не внесенні заяви ПАТ «Луганськтепловоз» про повернення суми бюджетного відшкодування за серпень 2015 року на суму 2 069 070,00 грн. до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування; зобов'язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування Публічному акціонерному товариству «Луганськтепловоз» суми податку на додану вартість за серпень 2015 року на суму 2 069 070,00 грн.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (місцезнаходження: 04119, м Київ, вул. Дегтярівська, 11, ідентифікаційний код 39440996) на користь публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» (ідентифікаційний код 05763797, місцезнаходження: 93406, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вулиця Гагаріна, будинок 52-Б) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2756,00 грн. (т. 5 а.с.24-28, 101-103).

Постановою Верховного Суду від 15 травня 2018 року касаційну скаргу Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задоволено частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року у справі № 812/1413/16 скасовано.

Справу № 812/1413/16 направлено до Луганського окружного адміністративного суду на новий розгляд (т. 5 а.с. 179-186).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління, що втілилася у невнесенні заяви Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» про повернення суми бюджетного відшкодування за серпень 2015 року на суму 2 069 070,00 грн. до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування;

Зобов'язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування необхідні дані щодо відшкодування Публічному акціонерному товариству «Луганськтепловоз» суми податку на додану вартість за серпень 2015 року на суму 2 069 070, 00 грн.

В задоволенні решті позовних вимог відмовлено (а.с. 91-96).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на те, що позивача з 01.01.2018 року переведено на облік до ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області. Тобто, саме до повноважень ГУ ДФС у Луганській області покладається включення до реєстру заяв повернення сум бюджетного відшкодування та його ведення.

Також, з 01.01.2017 року встановлено новий порядок повернення сум бюджетного відшкодування ПДВ, який не передбачає обов'язку контролюючого органу в наданні висновків до органів казначейського обслуговування із зазначенням сум бюджетного відшкодування; посилається на п. 200.7 Податкового кодексу України та п. 56 підрозділу 2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу; п. 24 розділу VI Бюджетного кодексу України.

Апелянт зазначає, що отримав лист Державної казначейської служби від 26.05.2017 року № 12-08/486-8648 в якому зазначено «Стосовно актуальності листів Служби безпеки України щодо тимчасового зупинення операції з бюджетними коштами на користь ПАТ «Луганськтепловоз». Листами Служби безпеки України від 15.12.2015, від 25.02.2016, від 01.08.2016, від 26.08.2016 року з грифом «Для службового користування» Казначейству повідомлено, що виробничі потужності ПАТ «Луганськтепловоз» залишаються на тимчасово непідконтрольній території у м. Луганську, вказано про проведення перевірки щодо позивача і порушено питання зупинення операцій з бюджетними коштами на користь вказаного товариства. Окрім того, Службою безпеки України повідомлено, що відшкодування сум ПДВ позивачу може призвести до витрачення цих коштів на фінансування терористичної діяльності.

Станом на сьогодні Казначейство не отримувало інформації щодо відкликання вищевказаних листів або належних даних щодо втрати актуальності зазначених у них відомостей.

Таким чином, ОВПП ДФС в особі Харківського управління не може суперечити вимогам вищезазначених листів ДКСУ та СБУ щодо зупинення бюджетного відшкодування відносно ПАТ «ЛТЗ».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не прибув, надав клопотання про проведення судового засідання за його відсутності.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Луганськтепловоз" зареєстроване в якості юридичної особи (ідентифікаційний код 05763797) та внесене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з 23.06.2015 місцезнаходження юридичної особи зареєстровано за адресою: 93406, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 52-Б (т. 1 1 а.с. 8-10, 15).

До вересня 2016 року ПАТ "Луганськтепловоз" перебувало на податковому обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС (т. 1 а.с.11).

16.09.2016 позивача переведено на обслуговування до СДПІ з ОВП у м. Харків МГУ ДФС, яке реорганізовано у Харківське управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, у зв'язку з чим ПАТ "Луганськтепловоз" було передано на облік до Харківського управління.

У вересні 2015 року ПАТ "Луганськтепловоз" подав до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську податкову декларацію з податку на додану вартість № від 21.09.2015 за серпень 2015 року, в якій у рядку 23.2 заявлено до бюджетного відшкодування суму ПДВ в розмірі 2 053 358 грн. (т. 4 а.с.115-131).

В подальшому позивач направив до контролюючого органу уточнюючий розрахунок № від 13.10.2015, тим самим збільшив суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню, розмір якої наразі становить 2 069 070 грн. (т. 4 а.с.132-143).

Однак, після отримання СДПІ та відповідачем вказаних документів, не вчинено жодних дій щодо подання до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та не вчинено дій щодо внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування публічному акціонерному товариству "Луганськтепловоз" по податковій декларації з ПДВ за серпень 2015 року.

Спірним у справі є протиправність (правомірність) бездіяльності відповідача щодо невчинення дій передбачених статтею 200 Податковим кодексом України про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування ПАТ «Луганськтепловоз» по податковій декларації з ПДВ за серпень 2015 року та уточнюючому розрахунку до неї.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.18 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено статтею 200 Податкового кодексу України.

Стаття 200 Податкового кодексу України на момент виникнення спірних правовідносин передбачала наступний порядок.

За пунктом 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Унормуванням п.200.10 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Отже, у разі якщо контролюючим органом у визначений строк не буде проведена камеральна перевірка податкової декларації щодо заявлених у ній даних, сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою.

Пунктом 200.12 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу (пункт 200.13 статті 200 Податкового кодексу України).

Після отримання податковим органом розрахунку суми бюджетного відшкодування податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2015 року, жодних дій передбачених вищезазначеними вимогами законодавства щодо подання до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, вчинено не було.

З 01 січня 2017 року змінилася процедура бюджетного відшкодування сплачених сум ПДВ та встановлено наступний порядок.

Пунктом 200.7. статті 200 Податкового кодексу України, визначено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

За визначенням п.4 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26 (далі - Порядок № 26), орган ДФС вносить до Реєстру такі дані, як сума узгодженого органом ДФС бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження.

Згідно п.2 розділу 2 Порядку інформаційної взаємодії Міністерства фінансів України з Державною фіскальною службою України та Державною казначейською службою України в процесі формування Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03 березня 2017 року № 326 і зареєстрованого в міністерстві юстиції України 20.03.2017 року за № 376/30244 (далі - Порядок № 326), ДФС відповідно до підпунктів "а", "г" та "ґ" пункту 200.12 статті 200 розділу V Кодексу вносить до Реєстру інформацію щодо дати та суми узгодження бюджетного відшкодування на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Отже вказаними нормами, які діють з 01 січня 2017 року, передбачено, що узгоджені суми бюджетного відшкодування за заявою про повернення суми бюджетного відшкодування, повинні бути внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до матеріалів справи, податковий орган не вчинив жодних дій щодо внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування ПАТ «Луганськтепловоз» по податковій декларації з ПДВ за серпень 2015 року.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджена сума бюджетного відшкодування в розмірі 2069070 грн., заява про відшкодування якої подана разом з декларацією з ПДВ за серпень 2015 року та уточнюючим розрахунком до неї, складається з сум, сплачених по результатах взаємовідносин з контрагентами.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невнесення заяви позивача про повернення суми бюджетного відшкодування за серпень 2015 року на суму 2069070 грн. до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Щодо посилання апелянта на отримання листа Державної казначейської служби від 26.05.2017 року № 12-08/486-8648 та від 28.10.2016 року № 1208/23-18027, в якому остання інформує ДФС з приводу бюджетного відшкодування Товариству податку на додану вартість та зазначає, що Службою безпеки України зупинено операції з бюджетними коштами на користь позивача в зв'язку з існуванням можливості витрачання цих коштів на фінансування терористичної діяльності, при цьому посилається на інформацію, зазначену в листах Служби безпеки України від 15.12.2015, від 25.02.2016, від 01.08.2016, від 26.08.2016 року, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що судом першої інстанції були вжиті всі заходи, передбачені КАС України щодо отримання доказів у справі, а саме: листів СБУ від 15.12.2015, від 25.02.2016, від 01.08.2016, від 26.08.2016, направлених до Держаної казначейської служби України, щодо яких Верховний Суд зазначив в постанові від 15.05.2017 у цій справі. Однак зазначені документи не були надані суду (т. 5 а.с. 217-218, т. 6 а.с. 29-30, 56-57).

Частиною першою статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2229-XII «Про Службу безпеки України» (далі - Закон № 2229-XII) визначено, що Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2229-XII на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України (частина друга статті 2 Закону № 2229-XII).

Пунктом 7 частини другої статті 25 Закону № 2229-XII Службі безпеки України, її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов'язків надається право ініціювати згідно із законом питання накладення на невизначений строк арешту на активи, що пов'язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них за зверненням особи, яка може документально підтвердити потреби в покритті основних та надзвичайних витрат.

Особливості провадження у справах за зверненням Служби безпеки України щодо накладення арешту на активи, що пов'язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них визначені КАС України (до 15 грудня 2017 року статтею 183-4, після 15 грудня 2017 року статтею 284).

Частиною 1 ст. 284 КАС України передбачено, що провадження у справах щодо накладення арешту на активи, що пов'язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них здійснюється на підставі позову Голови Служби безпеки України або його заступника.

Суд апеляційної інстанції вважає, що листи СБУ від 15.12.2015, від 25.02.2016, від 01.08.2016, від 26.08.2016 не є нормативно-правовим актом або рішенням органу владних повноважень, не є рішенням як таким, що видано суб'єктом владних повноважень на виконання управлінських функцій у відповідності до вимог законодавства, а носять лише інформаційно-рекомендаційний характер для Державної казначейської служби України при здійснення бюджетного відшкодування на користь платників податків, які знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території.

Також суд зазначає, що листи СБУ від 15.12.2015, від 25.02.2016, від 01.08.2016, від 26.08.2016 були об'єктом дослідження у справі № 812/245/17.

Так, в постанові від 02.05.2018 у справі № 812/245/17 Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що листи Служби безпеки України від 15 грудня 2015 року, 25 лютого 2016 року, 01 серпня 2016 року, 26 серпня 2016 року, на які відповідач посилається як на підставу для зупинення безспірного списання коштів на користь ПАТ «Луганськтепловоз», за своїм змістом є інформаційним повідомленням про те, що після переміщення позивача на контрольовану державною владою територію Луганської області виробничі потужності останнього залишились за своїм попереднім місцем знаходження. Вказану інформацію Служба безпеки України просить враховувати при вирішенні питання про можливість відкладення списання коштів на користь позивача, однак, листи не містять (і апріорі не можуть містити) жодних заборон щодо виконання рішення суду. У зазначених листах відсутня будь-яка інформація щодо відкритих кримінальних проваджень стосовно позивача. Тобто, зазначені листи носять лише рекомендаційний характер.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Посилання апелянта на те, що у відповідності до п. 24 розділу VІ Бюджетного кодексу України повернення надміру сплачених сум з податку на додану вартість такому підприємству може надаватись виключно після повернення територій під контроль державної влади, оскільки виробничі потужності підприємства знаходяться на території, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють своїх повноважень (м. Луганськ), суд не вважає беззаперечними, оскільки місцезнаходженням ПАТ "Луганськтепловоз" з 2015 року є м. Сєвєродонецьк Луганської області, тобто підконтрольна українській владі територія, і п. 24 розділу VІ Бюджетного кодексу України в даному випадку не застосовний.

Доводи апелянта стосовно того, що саме до повноважень ГУ ДФС у Луганській області покладається включення до реєстру заяв повернення сум бюджетного відшкодування та його ведення є безпідставним з огляду на наступне.

Статтею 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Матеріалами справи підтверджено, що СДПІ була реорганізована шляхом приєднання до Офісу великих платників податків ДФС в особі Харківського управління. Як наслідок, в силу приписів ст. 104 Цивільного кодексу України до офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління як правонаступника перейшов обов'язок щодо належного розгляду поданих декларацій з розрахунком суми бюджетного відшкодування в розмірі 2 069 070,00 грн., який є додатком 3 до податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2015 року.

Посилання апелянта на Перехідні положення Податкового кодексу України, яким визначено Порядок ведення Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та доводи стосовно внесення заяви до Тимчасового реєстру є безпідставним, так як на час виникнення спірних правовідносин відповідач повинен був внести заяву ПАТ «Луганськтепловоз» про повернення суми бюджетного відшкодування за серпень 2015 року на суму 2 069 070,00 грн. саме до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що позивачем доведено протиправну бездіяльність відповідача, адміністративний позов підтверджено належними та допустимими доказами, а отже його належить задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 195, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2018 р. у справі № 812/1413/16 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 квітня 2019 року.

Судді Г.М. Міронова

І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв