Справа № 640/22720/18
Суддя: Сенаторов В. М.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2019 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Сенаторова В . М .,
при секретарі - Явнюк К. Р .,
за участі позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу 2 батайону 2 роти 2 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -
03.12.2018 до Київського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 із адміністративним позовом, у якому просить скасувати постанову серії ГО 056249 від 13.11.2018 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 грн. та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.
Позов мотивовано тим, що позивач знаходячись у своїй квартири № 22 по пров. Мовчанівський у будинку №12 в м. Харкові після випитої склянки води 13.11.2018 біля 01-00 відчув погіршення здоровя, а саме відчув головну біль, нудоту, слабкість, посили до блювоти, біль у правому підреберї. Він за № «103» викликав карету швидкої допомоги до квартири № 22 і був направлений медичним працівником для огляду у Харківську міську клінічну багатопрофільну лікарню № 17. Після консультації із хірургом цієї лікарні позивач був відпущений додому, оскільки отруєння не було гострим, а лікування можливе у домашніх умовах. У своїй квартирі № 22 після приїзду позивач почав досліджувати свій посуд і побачив на дні жовтої чашці жовто-блакитні масляні розводи. Такі розводи не характері у побутових умовах і не могли зявитись самі по собі. Позивач, який займається правозахисною діяльністю, мешкає один у квартирі і неодноразово встановлював факти проникнення невідомими особами за допомогою дублікатів ключів до його квартири. При цьому дані особи навмисно залишали сліди проникнення через незначне пошкодження речей, дрібних крадіжок харчів, посуду, документів. Проникнення до житла позивача продовжуються 4-и роки, а його звернення про проведення слідчих дій з метою встановлення контролю місця ігноруються поліцією.
13.11.2018 позивач через підрозділ № «102» зробив виклик саме слідчо-оперативної групи (СОГ) та заявив, що відбулось проникнення до його квартири із отруєнням його організму через зараження чашки невідомою речовиною. Позивач також повідомив до підрозділу № «102», що готовий надати експерту та слідчому свою кров, жовч, отруєну чашку для проведення експертизи з метою встановлення факту отруєння. Але замість слідчо-оперативної групи приїхала група реагування патрульної поліції, яка не має повноважень слідчих та експертів. Відповідач, який входив до групи реагування патрульної поліції при зустрічі і ще до зясування всіх обставин отруєння позивача повідомив, що слідчо-оперативну групу він не викличе, а тільки передасть заяву та пояснення позивача до райвідділу поліції. Одразу ж по приїзду без вивчення ознак учиненого кримінального правопорушення згідно п. 4 ч. 1 розділу IX наказу МВСУ № 111 від16.02.2018 відповідач попросив паспорт позивача для складання якогось документу, не називаючи який саме документ буде оформлюватись. Позивач надав паспорт відповідачу, але патрульний одразу ж почав оформлювати якийсь документ за начебто скоєне правопорушення. Позивач повідомив, що знаходиться у хворому стані і як близько годину перебував на обстеженні у лікарні та не має захисника, а тому не може прийняти участь у оформленні будь-якого документу і повідомив, що така бездіяльність у відмові виклику слідчо-оперативної групи га складанні як виявилось пізніше (30.11.2018) постанови серії ГО 056249 від 13.11.2018 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення без протоколу про адміністративне правопорушення, без надання і досліджених доказів протиправна і будуть позивачем оскаржені. Однак патрульний замість того, щоб надати позивачу протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.ст. 256, 258 КУпАП вказав, що він поспішає і попросив поставити підпис на невідомому позивачу документі, на що позивач вказав, що це є протиправною бездіяльності, а саме - відмова у виклику слідчо-оперативної групи та відмові передачі самій СОГ речових доказів - крові, жовчі, кружки із отрутою для встановлення факту інтоксикації організму позивача.
Постанова серії ГО 056249 від 13.11.2018 складена без протоколу про адміністративне правопорушення, без зазначення доказів, без вказання ознак проступку, вини у його вчиненні, була винесена відповідачем при неповному з'ясуванні обставин справи про адміністративне правопорушення з порушенням процедури, передбаченої нормами КУпАП - отже, на думку позивача, є незаконною та підлягає скасуванню.
Відповідач відмовився виконувати свої обовязки стосовно збору доказів визначених ст. 251 КУпАП. Крім того відповідач із порушенням вимог ст. 279 КУпАП не провів саму процедуру розгляду справи, оскільки не розяснив позивачу його права і обовязки, не оголосив протокол про адміністративне правопорушення, не заслухав позивача, докази не досліджувались, клопотання не вирішувались.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав за обставин викладених в справі, просив суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою відповідача серії ГО №056249 від 13 листопада 2018 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 51 грн.
У постанові вказується, що ОСОБА_1 13.11.2018 о 3 годині 30 хвилин здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, зателефонувавши на спеціальну лінію"102" та повідомив про "незаконне проникнення до житла", якого насправді не було, та, що "хтось намагається його отруїти". /а..с. 11 /
Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у поліцейського підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 51 гривень.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її відповідно з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).
Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.
У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:
1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;
2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;
3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;
4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;
5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.
Більше того, приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України є частиною національного законодавства України.
Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 р. по справі №1-11/2015, - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ч. 2 ст.6 Основного Закону України).
Судом встановлено, що спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідачем була винесена відразу ж безпосередньо на місці, тобто, з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема, користуватися кваліфікованою юридичною допомогою при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а тому така постанова є протиправною та підлягає скасуванню в судовому порядку.
Крім того, відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 9 ч. 1 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідальність за ст. 183 КУпАП настає в разі завідомо неправдивого виклику пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Між тим, на підтвердження встановленого у постанові вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, доказів щодо порушення ОСОБА_4 ст. 183 КУпАП, передбачених ст. 251 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, відповідачем не надано.
При цьому надана до матеріалів справи постанова про адміністративне правопорушення, не містить посилань на будь-які докази, які підтверджують порушення вимог ст. 183 КУпАП, що суперечить вимогам ст. 251 КУпАП.
Відповідно до ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем до суду не надано ні відзиву на позов, ні жодного доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення штрафу.
В судовому засіданні встановлено, що позивач повідомив працівників поліції про те, що відбулося незаконне проникнення до житла та можливо отруєння.
Оскільки відповідальність за ст. 183 КУпАП настає в разі завідомо неправдивого виклику, а позивач здійснив виклик поліції, будучи впевненим, що такі дії здійснено саме в його бік, суд приходить до висновку про відсутність складу вказаного адміністративного правопорушення, так як в діях ОСОБА_1 не вбачається умислу на вчинення такого правопорушення, а тому виклик не був завідомо неправдивий.
У звязку з викладеним, суд вважає що оскаржувана постанова винесена без достатніх правових підстав, необґрунтовано, а тому підлягає скасуванню, а справа про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ст. 183 КУпАП на підставі ст. 293 ч. 1 п. 3 цього Кодексу закриттю за відсутністю в її діях складу цього адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. ст. 77, 268 КАС України, ст. ст. 183, 251, 293 ч. 1 п. 3 КУпАП, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу 2 батайону 2 роти 2 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити повністю.
Постанову серії ГО 056249 від 13.11.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51,00 грн. - скасувати, а адміністративну справу закрити у зв'язку з відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення.
Рішення може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом 10 днів з дня складення повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення складено 12.02.2019.
Суддя -