Справа № 340/466/19
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/466/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Сагуна А.В. розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування відмови, а також зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому уточненою (а.с.12-14), в якій просить:

- визнати рішення ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови призначення пенсії ОСОБА_1 згідно чинного пенсійного законодавства із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016, 2017 та 2018 роки, як таким, що не відповідає нормі абзацу четвертого частини другої статті 40 ЗУ №1058-ІV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і має бути відмінено;

- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області виконати перерахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності з абзацом четвертим частини другої статті 40 із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016, 2017 та 2018 роки, а заборгованість по пенсіям виплатити з 1 січня 2019 року по день виплати з урахуванням щомісячної грошової інфляції.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що він виявив бажання перейти з 01.01.2019 року на умови оновленого пенсійного законодавства про що сповістив відповідача заявою від 04.12.2018 року, в якій зокрема просив, щоб при призначенні пенсії було враховано, що згідно частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» були використані показники середньої зарплати в Україні за 2016, 2017 та 2018 роки, оскільки за новим законодавством вона призначається йому у 2019 році, тобто за три останні роки перед зверненням. Проте відповідачем 08.01.2019 р. надано відповідь, в якій вказано, що переведення на пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016, 2017 та 2018 роки не має законних підстав. Таке рішення ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови призначення пенсії із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016, 2017 та 2018 роки, позивач вважає таким, що не відповідає нормі абзацу четвертого частини другої статті 40 ЗУ №1058-ІV «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і тому просить його відмінити й відповідно зобовязати відповідача виконати перерахунок його пенсії у відповідності до вказаної вище норми.

Відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з вимогами, викладеними в адміністративному позові не погоджується, оскільки відповідно до частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV визначає порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної за цим Законом, на інший. Тому показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV. Відтак, рішення, яке оскаржує позивач є правомірним та законним. Окім того, відповідач вказує, що позивач своє право па призначення пенсії, яке відбувається один раз використав, ще в 1999 році, надалі після призначення пенсії має місце переведення на інший вид пенсії, або перерахунки пенсії, тому повторного призначення пенсії бути не може (а.с.18-19).

У відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа є справою незначної складності, та згідно ст.ст.257, 263 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Клопотань позивача та представника відповідача про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 з 20.09.1999 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду та отримував пенсію за віком на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення, що підтверджується протоколом від 06.12.1999 року №1042 та розпорядженням від 14.12.1999 року №1042 (а.с.22, 24).

04.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії на загальних підставах згідно чинного законодавства, оскільки на даний час він отримує пенсію наукового працівника (а.с.6). Водночас в заяві позивач просив пенсійний орган при розрахунку розміру його пенсії врахувати положення ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідно до якого повинна враховуватись середня заробітна плата по Україні за три роки, що передують зверненню за призначенням пенсі, тобто 2016, 2017 та 2018 року.

Листом від 08.01.2019 року за вих.775/А-09 Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (Кропивницький відділ обслуговування громадян) повідомило позивача, що для переведення на пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016, 2017 та 2018 роки не має законних підстав, так як це суперечить нормам статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (а.с.7). Одночасно позивачу повідомлено, що для можливості здійснення переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" йому слід звернутися до Кропивницького відділу обслуговування громадян ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з заявою встановленого зразка.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача від 08.01.2019 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України ограни державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею другою Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 р. (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено наступні види державних пенсій: трудові пенсії; за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-ІV), який набрав чинності з 01.01.2004 року, встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Отже, наведені вище норми дають підстави вважати, що пенсія за віком відповідно до Закону №1788-ХІІ та пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-ІV є одним і тим же видом пенсії.

Як встановлено судом, в 1999 році позивачу призначено пенсію за віком на підставі Закону України Про пенсійне забезпечення.

Матеріали справи свідчать, зокрема копії пенсійної справи ОСОБА_1, що позивач користувався своїми законними правами та переходив з пенсії за віком на загальних умовах на пенсію за віком на пільгових умовах, а саме на умовах Закону України «Про науково-технічну діяльність» (в подальшому Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність) (а.с.25, 26, 44, 45, 50, 51, 58, 59, 63).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач весь час, що перебував на обліку в пенсійному органі, отримував та отримує до цих пір такий вид пенсії, як пенсія за віком. При цьому, суд наголошує, що змінювалися нормативні акти за якими позивач отримував таку пенсію за віком, натомість сам вид пенсії залишався та залишається незмінним.

Звертаючись 04.12.2018 року до пенсійного органу, ОСОБА_1 просив призначити йому пенсію на загальних підставах згідно чинного законодавства, оскільки на даний час він отримує пенсію наукового працівника та при розрахунку розміру його пенсії врахувати положення ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідно до якого повинна враховуватись середня заробітна плата по Україні за три роки, що передують зверненню за призначенням пенсі, тобто 2016, 2017 та 2018 року.

Окрім того, позивачем до суду надано письмові пояснення, відповідно до яких останній зазначає, що за час перебування на обліку в пенсійному органі, він неодноразово змінював один вид пенсії на інший, тому твердження відповідача, вказані у відзиві на позовну заяву, стосовно незміни ним виду пенсійного забезпечення, вважає недостовірними (а.с.76-77).

Так, із вказаних письмових пояснень позивача до позовної заяви, судом вбачається, що позивач ототожнює поняття «переведення на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема Закону України «Про науково-технічну діяльність» до поняття «зміна виду пенсії».

З таким твердженнями позивача суд не погоджується, та вважає їх такими, що не відповідають дійсності, оскільки як встановлено судом по даній справі, а доказами наданими до суду підтверджено, що позивачу з 1999 року була призначена пенсія за віком, яка відповідно до Закону №1788-ХІІ та Закону № 1058-ІV є окремим видом пенсії. В подальшому, на підставі заяв позивача та у відповідності до чинного законодавства позивача пенсійний орган переводив з пенсії за віком на загальних умовах на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема на умовах Закону України «Про науково-технічну діяльність». Таким чином, вбачається, що вид пенсії, визначений Законами №1788-ХІІ та №1058-ІV не змінювався.

Більш того, в письмових поясненнях позивач зазначає, що пенсійне законодавство передбачає лише три дії, які можна чинити з пенсіями, це зокрема: призначення (обчислення), індексація та перерахунок. На думку позивача «призначення пенсії» та «обчислення пенсії» є тотожними поняттями, що, як вказує позивач, означають дію, яка врегульована ст.40 Закону України №1058-ІV. Стверджує, що є єдиний термін «призначення (обчислення) пенсії» за діючим на даний час пенсійним законодавством і при його зміні відбувається її призначення (обчислення) за новими нормами.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вказанні поняття «призначення» та «обчислення» не є тотожними, та згідно свого змістового навантаження є різними. Відтак, термін «призначення пенсії» з огляду на пенсійне законодавство, зокрема ст.44, 45 Закону №1058-ІV означає «встановлення пенсії», тобто дія, наслідком якого особа набуває статусу пенсіонера, з визначеним обємом прав та обовязків. Натомість як «обчислення», тобто «розрахунок» - це процес отримання певного результату за допомогою дій над числами, тобто мають місце певні арифметичні дії.

Щодо вимоги позивача призначити йому пенсію на загальних підставах згідно чинного законодавства, викладеної в його заяві від 04.12.2018 року, суд зазначає, що позивач своє право па призначення пенсії, яке відбувається один раз використав, ще в 1999 році, надалі після призначення пенсії можливе переведення на інший вид пенсії або перерахунки пенсії, тому така вимога є необґрунтованою.

Як встановлено судом, аналогічні правові висновки викладені в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 листопада 2015 року по справі К/800/49893/14 (405/4252/13-а) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді про визнання неправомірними дій та перерахунок пенсії.

З вказаного рішення вбачається, що в травні 2013 року ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовом, в якому просив суд визнати протиправним і таким, що підлягає скасуванню рішення УПФУ в м. Кіровограді щодо застосування при обчисленні пенсії позивача у зв'язку з його переходом на інший вид пенсії, показника середньої заробітної плати (доходу), який враховується під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, а також зобов'язати відповідача при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії позивача у зв'язку з його переходом з одного виду пенсії на інший з 20 лютого 2013 року, застосувати показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2010-2012 календарні роки.

Так, постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 жовтня 2013 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії УПФУ в м. Кіровограді щодо застосування при обчисленні пенсії ОСОБА_1 у зв'язку з його переходом з 20 лютого 2013 року на пенсію наукового працівника показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії. Зобов'язано відповідача при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії позивачу у зв'язку з його переходом з 20 лютого 2013 року на пенсію наукового працівника, застосувати показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2010-2012 роки, відповідно до положень статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням загального стажу та стажу наукової діяльності відповідно до статті 22-3 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», в тому числі трьох річного терміну навчання позивача в аспірантурі Одеського політехнічного інституту за денною формою навчання в період з 02 листопада 1968 року по 01 листопада 1971 року. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Натомість, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 червня скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 жовтня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2014 року - без змін.

Суд звертає увагу, що лише у випадку призначення особі пенсії за одним видом відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за іншим видом відповідно до Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», має місце саме призначення пенсії, а не переведення згідно ч.3 ст.45 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Таких правових висновків дійшла ОСОБА_3 Верховного Суду, виклавши їх в постанові від 31.10.2018 у справі №876/5312/17.

З огляду на вищевикладене, а також те, що позивачем, при звернені до ОСОБА_2 управління із заявою від 04.12.2018 року, не виявлено бажання змінити вид своєї пенсії, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 в призначенні такої пенсії зіславшись на право позивача звернутись до пенсійного органу із заявою встановленого зразка про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Щодо правомірності відмови ОСОБА_2 управління врахувати, при розрахунку розміру пенсії позивача, положення ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідно до якого повинна враховуватись середня заробітна плата по Україні за три роки, що передують зверненню за призначенням пенсі, тобто 2016, 2017 та 2018 року, суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Частиною другою статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно із частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 вказаного Закону регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з огляду на те, що в даній справі має місце переведення, а не призначення пенсії, суд приходить до висновку, що для розрахунку пенсії позивача має враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 Закону України №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (дохід), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відтак, у відповідача були відсутні правові підстави для переведення позивача на пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016, 2017 та 2018 роки.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.3 і п.8 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у ході розгляду справи відповідачем доведено правомірність оскаржуваної відмови позивачу у призначенні пенсії, та судом встановлено, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, порушень прав позивача не допускав, що свідчить про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову .

Відповідно до ст. 139 КАС України, судових витрат, які підлягали б стягненню з позивача на користь відповідача, судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.2, 72-77, 139, 243-246, 255, 295, пунктом 15 частини першої розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 25015, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, ) про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-296 та пунктом 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_4