Справа № 559/2680/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2990/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Запотічний І.І.

судді Сапіга В.П.

секретар судового засідання Луців І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти 2 батальйону патрульної поліції в м.Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Бондаря Олександра Сергійовича на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 лютого 2019 року (головуючий суддя Ралець Р.В., м. Дубно) у справі № 559/2680/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти 2 батальйону патрульної поліції в м.Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Бондаря Олександра Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора роти 2 батальйону патрульної поліції в м.Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Бондаря Олександра Сергійовича, в якому просив скасувати постанову відповідача серії ВР №162305 від 21 листопада 2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обгрунтування вимог адміністративного позову позивач покликався на те, що під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення відповідачем не було з`ясовано усіх обставин справи, а оскаржена постанова не підтверджена жодними доказами.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 лютого 2019 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено: скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії РВ № 162305, винесену 21 листопада 2018 року інспектором роти 2 батальйону ПП в м.Борисполі УПП у Київській області Бондар Олексієм Сергійовичем про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу в сумі 425 грн; провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) - закрито.

Не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права інспектор роти 2 батальйону патрульної поліції в м.Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Бондар Олександр Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт наполягає на законності прийнятого ним рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, зазначає, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується як доводами адміністративного позову позивача, так і відеозаписом з нагрудної камери інспектора долученому до матеріалів справи.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання на розгляд справи не з'явились. Відповідно до норми ст.205 цього Кодексу адміністративного судочинства України, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 цього ж Кодексу не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржене судове рішення змінити в частині підстав задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Зі змісту оскарженої постанови серії ВР №162305 судом встановлено, що 21 листопада 2018 року позивач, ОСОБА_2, керуючи автомобілем Mercedes-Benz 412D, номерний знак НОМЕР_1, в м. Ковель по вул. Варшавська, 1, не був пристебнутий ременем безпеки. Крім того, при перевірці документів позивач не мав при собі полісу (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що є порушенням п.п.2.3 Правил дорожнього руху України. За вказані дії позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позивач вважав згадану постанову працівника поліції незаконною, а тому звернуся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення належними доказами не підтверджується, а тому постанова про накладання адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції в частині, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини першої ст.121 КУпАП, адміністративна відповідальність настає у томи числі й у випадку керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки поліс (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), -

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказані обставини, відповідно ст.33 КУпАП мають враховуватись і при накладенні адміністративних стягнень.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Водночас, апеляційним судом з'ясовано, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП. Так, в оскарженій позивачем постанові працівника поліції зазначено про відсутність у водія страхового полісу. Проте, цей факт не зафіксовано відповідачем на його нагрудну камеру, так само як і не зафіксовано факт відмови водія надати чи його пояснення щодо неможливості надати такий поліс для перевірки.

Апелянт у свої скарзі зазначає про законність прийнятого ним рішення, та доведеність відповідними доказами вини позивача, ОСОБА_2, у вчиненні адміністративного правопорушення.

Колегією суддів апеляційного суду переглянуто наданий відповідачем та долучений до матеріалів справи відеозапис, та встановлено, що на ньому незафіксовано вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення. На записі лише демонструється звернення позивача до працівників поліції з проханням надати можливість написати пояснення щодо прийнятої стосовно нього постанови. Інших фактів, окрім засвідчення присутності в патрульному автомобілі працівників поліції, наданий відповідачем відеозапис не відображає.

Відтак, на переконання апеляційного суду, відповідачем належними та допустимими доказами не доведено вини позивача у вчиненні правопорушення, а тому висновок суду першої інстанції в цій частині є вірним, а доводи апеляційної скарги суперечать матеріалам справи..

Разом з тим, згідно статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п'ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З наведеної норми слідує, що суб'єктом владних повноважень, який розглядає справу про адміністративне правопорушення і виносить постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, є відповідний Орган в особі конкретної посадової особи.

Отже, інспектори патрульної поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції, а не від свого імені.

Таким чином, належним відповідачем у справі щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, повинен бути відповідний орган Національної поліції.

Проте, розглядуваний адміністративний позов позивачем заявлено до інспектора роти 2 батальйону патрульної поліції в м.Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Бондаря Олександра Сергійовича, тобто до неналежного відповідача.

Належним відповідачем у даній справі є Управління патрульної поліції у Київській області

Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Таким чином з наведених норм слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може бути здійснена виключно судом першої інстанції.

Отже, враховуючи що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача та з врахуванням відсутності в суду апеляційної інстанції можливості замінити його належним відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, який заявлений до неналежного відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб'єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов'язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального, однак допустив помилкове застосування норм процесуального права, а тому оскаржене рішення в частині мотивування слід змінити.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Згідно частини четвертої цієї ж статті зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу інспектора роти 2 батальйону патрульної поліції в м.Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Бондаря Олександра Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 лютого 2019 року у справі № 559/2680/18 змінити в частині мотивів відмови в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. П. Сапіга