Справа № 2а/1570/4816/2011
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2011-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а/1570/4816/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2011 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стефанова С.О.,

за участю секретаря судового засідання Мірзи О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Еффіс»до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси про скасування податкового повідомлення - рішення від 20.06.2011 року № /0, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еффіс»(надалі по тексту –Позивач або ТОВ «Еффіс») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси (надалі по тексту Відповідач або ДПІ у Малиновському районі м. Одеси), в якому просить скасувати податкове повідомлення - рішення від 20.06.2011 року № /0. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі акту перевірки від 08.06.2011р. № 167/23-213/32782993 «Про результати виїзної позапланової перевірки ТОВ «Еффіс»з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2009р. по 31.03.2011р. та з питань дотримання податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ компанія «УНА», яке має ознаки фіктивності за період з 01.01.2008р. по 31.12.2008р.»відповідачем було прийнято податкове повідомлення - рішення від 20.06.2011 року № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 488348,00 грн., у тому числі: за основним платежем - 390678,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 97670,00 грн. В акті перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем п. 9.8 ст.9, п.п. 7.2.1, 7.2.4, 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997р. №168/97-ВР (надалі по тексту - Закону України №168/97-ВР) (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), в результаті чого ПДВ занижено на суму 382 218 грн. та п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України №168/97-ВР, в результаті чого ПДВ занижено на суму 8460 грн. З викладеними висновками а акті перевірки позивач не погоджується частково, а саме з п. 1 висновків, про порушення позивачем п. 9.8 ст.9, п.п. 7.2.1, 7.2.4, 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України №168/97-ВР, в результаті чого ПДВ занижено на суму 382 218 грн., що призвело до заниження суми ПДВ до сплати в бюджет, у зв’язку з чим позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення –рішення підлягає скасуванню, як таке що не відповідає чинному законодавству, оскільки прийнято на підставі хибних висновків, до яких прийшов відповідач в ході проведення перевірки, у зв’язку з відсутністю порушень, що стали підставою для прийняття вказаного повідомлення-рішення.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог у судовому засіданні заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що в ході перевірки з боку позивача були встановлені порушення, які знайшли відображення в акті перевірки, що підтверджується фактичними обставинами, а тому оскаржувані рішення є законними.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, перевіривши їх доказами, суд вважає, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Судом встановлено, що у період з 24.05.2011р. по 01.06.2011р. на підставі п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-У, відповідно до листа ВВБ при ДПА в Одеській області від 12.04.2011р. № 478/7/27-0009, на підставі направлень від 23.05.2011 року № 704, від 23.05.2011 року № 703 та наказу від 23.05.2011 року № 915 посадовими особами ДПІ у Малиновському районі м. Одеси проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Еффіс»з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2009р. по 31.03.2011р. та з питань дотримання податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ компанія «УНА», яке має ознаки фіктивності за період з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем був складений акт «Про результати виїзної позапланової перевірки ТОВ «Еффіс» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2009р. по 31.03.2011р. та з питань дотримання податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ компанія «УНА», яке має ознаки фіктивності за період з 01.01.2008р. по 31.12.2008р.»від 08.06.2011р. № 167/23-213/32782993 (а.с. 9-35), відповідно до висновку якого відповідачем встановлено порушення позивачем п. 9.8 ст.9, п.п. 7.2.1, 7.2.4, 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України №168/97-ВР, в результаті чого ПДВ занижено на суму 382 218 грн., в тому числі: травень 2008р. на суму ПДВ 208225 грн., червень 2008р. на суму ПДВ 145976 грн., липень 2008р. на суму ПДВ 16195 грн., жовтень 2008р. на суму ПДВ 3838 грн., листопад 2008р. на суму ПДВ 7984 грн. та п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України №168/97-ВР, в результаті чого ПДВ занижено на суму 8460 грн., в тому числі: за лютий 2009 року на 331 грн., за квітень 2010 року на 8129 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.06.2011 року № 000312230/0 (а.с. 36), яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 488348,00 грн., у тому числі: за основним платежем - 390678,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 97670,00 грн.

Позивач в адміністративному позові зазначає, що з викладеними висновками в акті перевірки він не погоджується частково, а саме в частині порушення ним п. 9.8 ст.9, п.п. 7.2.1, 7.2.4, 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України №168/97-ВР, в результаті чого підприємством нібито занижено ПДВ на суму 382 218 грн., в тому числі: травень 2008р. на суму ПДВ 208225 грн., червень 2008р. на суму ПДВ 145976 грн., липень 2008р. на суму ПДВ 16195 грн., жовтень 2008р. на суму ПДВ 3838 грн., листопад 2008р. на суму ПДВ 7984 грн. (п. 1 висновку акту, а.с. 35).

Як вбачається з акту перевірки, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині визначення позивачу податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 382218 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 95 555,00 грн. став висновок відповідача про неправомірне віднесення позивачем до складу податкового кредиту за період з 01.01.2008р. по 31.12.2008р. податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ «Компанія УНА»у сумі 382218 грн., в тому числі: травень 2008р. на суму ПДВ 208225 грн., червень 2008р. на суму ПДВ 145976 грн., липень 2008р. на суму ПДВ 16195 грн., жовтень 2008р. на суму ПДВ 3838 грн., листопад 2008р. на суму ПДВ 7984 грн.

Зокрема в розділі 3.2.4 «Дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Компанія УНА»за період з 01.01.2008р. по 31.12.2008р.»акту перевірки (стор. акту 20-23, а.с. 28-31) зазначено, що відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок суб’єктів господарювання проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Еффіс»за період з 01.01.2008р. по 01.01.2009р. Складено акт № 81/23-213/32782993 від 20.03.2009р.

У п. 3.2.3 даного акту перевірки вказано, що у разі отримання відповідачем з інформацією про порушення підприємствами контрагентами чинного законодавства, матеріали перевірки будуть переглянуті та складено додатковий акт.

До ДПІ у Малиновському районі м. Одеси надійшов лист ВВБ при ДПА в Одеській області від 12.04.2011р. № 478/7/27-0009 з копією акту ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва № 193 від 23.07.2009р. про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість підприємства ТОВ «Компанія УНА»з дати реєстрації платником ПДВ - 19.09.2007 року.

Таким чином, як вбачається з акту перевірки, єдиною підставою для встановлення порушень дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Компанія УНА»за період з 01.01.2008р. по 31.12.2008р. стала копія акту ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва № 193 від 23.07.2009р. про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість підприємства ТОВ «Компанія УНА»з дати реєстрації платником ПДВ - 19.09.2007 року, та оприлюднення цього акту в реєстрі відповідно до п. 9.3 ст. 9 Закону України №168/97-ВР та п. 35 Положення № 79, у зв’язку з чим, відповідач прийшов до висновку, що в порушення п. 9.8 ст.9, п.п. 7.2.1, 7.2.4, 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України №168/97-ВР позивачем безпідставно завищено податковий кредит по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ «Компанія УНА»на суму 382218 грн., що призвело до заниження суми ПДВ до сплати в бюджет.

Суд з даними висновками не погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно договору № 4-2 від 04.02.2008р. ТОВ «Компанія УНА»продає ТОВ «Еффіс»запорну арматуру згідно специфікації. Умови постачання - склад покупця (а.с. 140-145).

Як зазначено в акті за період з 01.01.2008р. по 31.12.2008р. ТОВ «Еффіс»було проведено взаємовідносин з ТОВ «Компанія УНА»на загальну суму 2493978 грн., в т.ч. ПДВ 415663 грн.

Також в акті зазначено, що з врахуванням суми повернених коштів від ТОВ «Компанія УНА»у січні 2009 року у сумі 200671,08 грн., в т.ч. ПДВ 33445 грн., сума, яка віднесена позивачем до складу податкового кредиту складає 382218 грн., про що представник позивача не заперечував.

Судом встановлено, що зазначеним контрагентом позивачу була надані відповідні податкові накладні (а.с. 106-139), які мають всі необхідні реквізити та відповідають чинному законодавству. Тобто, згідно п.п. 7.2.1. п.7.2. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дату виписування податкової накладної; в) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); д) місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; е) опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну або скорочену назву, зазначену у статутних документах отримувача; ж) ціну поставки без врахування податку; з) ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; и) загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Судом встановлено, що суми податку на додану вартість у загальному розмірі 382218 за відповідними податковими накладними були включені позивачем до складу податкового кредиту, відповідного звітного періоду.

Згідно пп. 7.2.3, 7.2.4 ст.7 Закону України № 168-97/ВР від 03.04.1997 року податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому Законом. Відповідно до положень підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п.9.8 ст.9 Закону України №168/97-ВР, реєстрація осіб як платників податку на додану вартість діє до дати її анулювання.

Відповідно до ст. 25 розділу «Анулювання реєстрації платників податку на додану вартість»Положення про реєстрацію платни ків податку на додану вартість, затвердженого наказом №79 ДПА України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), реєстрація діє до дати її анулю вання, яке відбувається у випадках, визначених п.9.8. ст.9 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до абзацу 4 п.25.1 вказаного Положення №79 - за ная вності підстав для анулювання реєстрації податковий орган анулює реєстрацію платника податку на додану вартість. Дата анулювання ре єстрації визначається згідно з підпунктом 25.3 цього пункту.

Згідно з п.25.3 вказаного Положення №79, за наявності підстав для анулювання реєстрації платника податку на додану вартість орган державної податкової служби здійснює таке анулювання: на дату подання заяви або затвердження акта про анулювання реєстра ції, якщо не визначений граничний термін дії Свідоцтва або дата втрати особою статусу платника податку на додану вартість, або коли є підстави для анулювання до закінчення терміну дії Свідоцтва.

При анулюванні реєстрації останнім податковим періодом уважається період, який розпочинається від дня, наступного за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем такого анулювання.

Відповідно до п.п.2 5.2.2 п.2 5.2 вказаного Положення №79, рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість за ініціативою податкового органу оформляється актом про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість за формою N 6-ПДВ.

Відповідно до абзацу 2 п.п.25.2.2 п.25.2 вказаного Положення № 79, дата затвердження акта про анулювання реєстрації платника по датку на додану вартість уважається днем прийняття такого рішення.

Таким чином чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством України чітко були визначені порядок та спосіб анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

Виходячи з вищевикладеного та акту перевірки вбачається, що акт ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва №193 про анулювання реєстра ції платника податку на додану вартість підприємства ТОВ «Компанія УНА»код 339688893 з дати реєстрації платником ПДВ - 19.09.2007 року було прийнято 23.07.2009р., і ця дата, згідно діючого законодавства, вважається датою анулювання реєстрації платника податку на додану вартість. У зв’язку з чим, суд вважає, що посилання в акті ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва № 193 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість підприємства ТОВ «Компанія УНА»код 339688893 - з дати реєстрації платником ПДВ - 19.09.2007 р., суперечить діючому законодавству України та зазначений акт, як належний доказ не може бути прийнятий судом до уваги.

Також суд вважає, що відповідач безпідставно посилається в акті перевірки на те, що «відповідно до абзацу б п.п. 25.2.2 п. 25.2 ст. 25 розділу «Анулювання реєстрації платників податку на додану вартість» Положення № 79 - якщо реєстрацію особи як платника податку на додану вартість було анульовано за ініціативою органу державної податкової служби та відомості із реєстру про акт анулювання було оприлюднено відповідно до п.9.3 статті 9 Закону № 168 та пункту 35 Положення №79, то право доступу до таких відомостей є забезпеченим та інформація про таке анулювання є доведеною до відома заінтересованих осіб», оскільки на веб-сайті Державної податкової ад міністрації України (www.sta.gov.ua), відсутні данні коли (дата) до реєстру були внесені відомості про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість підприємства ТОВ «Компанія УНА», що має суттєве значення при проведені перевірки дотримання вимог податкового законодавства ТОВ «Еффіс» при взаємовідносинах з ТОВ «Компанія УНА» за період з 01.01.08р. по 31.12.08р.

Виходячи з того, що акт ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва №193 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість підприємства ТОВ «Компанія УНА»з дати реєстрації платника ПДВ - 9.09.2007р, було прийнято 23.07.2009р., то інформація у реєстрі про вказаний акт не могла з'явитись раніше вказаної дати - 23.07.2009р. Таким чином, суд вважає, що ТОВ «Еффіс»при взаємовідносинах з ТОВ «Компанія УНА» в період з 01.01.08р. по 31.12.08р. не могло знати про анулювання в останнього реєстрації платника податку на додану вартість.

Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.10.2011 року по справі №2а-4129/11/1470 за позовом ТОВ «Компанія УНА»до ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва про скасування рішення оформлене актом № 193 про анулювання реєстрації платника ПДВ від 23.07.2009р. та зобов’язання вчинити певні дії, позов задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано рішення ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва, оформлене актом № 193 від 23.07.2009р. про анулювання реєстрації платника ПДВ.

Таким чином на підставі вищевикладеного, суд вважає, що на момент здійснення угоди контрагент позивача ТОВ «Компанія УНА»мав право виписувати податкові накладні згідно п. 7.2.4 ст. 7 Закону України «Про ПДВ», оскільки анулювання його реєстрації як платника ПДВ оформлене актом № 193 про анулювання реєстрації платника ПДВ від 23.07.2009р відбулося значно пізніше та станом на 24.10.2011 року, взагалі, рішення ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва, оформлене актом № 193 від 23.07.2009р. про анулювання реєстрації платника ПДВ ТОВ «Компанія УНА»скасовано судом.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України № 168-97/ВР від 03.04.1997 року, податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України № 168-97/ВР від 03.04.1997 року, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв’язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Згідно п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 названого Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

На підставі вищезазначеного, право на податковий кредит по податку на додану вартість у позивача виникає з дати видачі йому податкових накладних контрагентами.

Відповідно до п.7.4.5. ст.7 Закону № 168-97/ВР від 03.04.1997 року не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). При цьому у системному зв’язку приписів п.п. 7.2.6. п. 7.2., п.п 7.4.5. п. 7.4., п.п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону «Про ПДВ»визначено момент виникнення права платника податків на податковий кредит та момент, в який суми податку на додану вартість можуть бути віднесені платником податку до складу податкового кредиту, тобто той момент, в який платник податків має не тільки право на податковий кредит, але й достатні, визначені Законом «Про ПДВ»правові та фактичні підстави для включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту відповідного періоду.

Тобто, аналіз вищевказаних положень Закону України № 168-97/ВР від 03.04.1997 року надає достатні підстави для висновку, що платник податків має правову можливість скористатися правом на віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту саме по даті фактичного отримання таким платником податків оригіналу податкової накладної.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Тобто, згідно з вказаною нормою, податковий орган нараховує податкове зобов'язання з податку на додану вартість та застосовує фінансові санкції до підприємства тільки у разі відсутності податкових накладних під час перевірки.

Судом встановлено, що ТОВ «Еффіс»цілком обґрунтовано відповідно до п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»віднесло до податкового кредиту суму ПДВ, підтверджену відповідними документами, у тому числі податковими накладними. Зазначені операції відображені в податковій декларації за відповідний період.

Таким чином, на момент перевірки ТОВ «Еффіс» органом державної податкової служби - ДПІ у Малиновському районі м. Одеси сума податку на додану вартість була підтверджена податковими накладними, які і є документами зазначеним підпунктом 7.4.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що спростовує твердження податкового органу про порушення підприємством вимог зазначеного Закону.

За таких обставин, судом встановлено, що позивач, суворо дотримуючись приписів п. 1.7 статті 1, підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4, пункту 7.5 статті 7 Закону № 168-97/ВР від 03.04.1997 року включив до складу податкового кредиту суму ПДВ по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ «Компанія УНА»у загальному розмірі 382218,00 грн., підтверджену податковими накладними.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ТОВ «Еффіс»була включена до складу податкового кредиту сума податку на додану вартість у розмірі 382218, 00 грн., відповідно до отриманої від контрагента податкової накладної у тому податковому періоді, в якому вона була отримана та з урахуванням 1095 денного терміну, встановленого у п. 15.3.1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Саме даний порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість передбачено Законом України «Про податок на додану вартість». На підставі викладеного, суд приходить до висновку щодо правомірності формування позивачем податкового кредиту.

Щодо порушень позивачем п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України №168/97-ВР, в результаті чого ПДВ занижено на суму 8460 грн., в тому числі: за лютий 2009 року на 331 грн., за квітень 2010 року на 8129 грн., викладених в п. 2 висновку та розділі 3.2.2 акту перевірки та (а.с. 21-24, 33), суд зазначає, що позивач з даними порушеннями погодився та в позові зазначив, що з викладеними висновками а акті перевірки він не погоджується частково, а саме з п. 1 висновків, про порушення позивачем п. 9.8 ст.9, п.п. 7.2.1, 7.2.4, 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України №168/97-ВР, в результаті чого ПДВ занижено на суму 382 218 грн.

Згідно розрахунку штрафних санкцій по результатах перевірки ТОВ «Еффіс»(а.с. 195), за порушення позивачем п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України №168/97-ВР, в результаті чого ПДВ занижено на суму 8460 грн., в тому числі: за лютий 2009 року на 331 грн., за квітень 2010 року на 8129 грн., відповідачем нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2115,00 грн. (8460 х 25%).

Судом встановлено, що позивач погодився з зазначеними порушення та у добровільному порядку сплатив суму донарахованого податну на додану вартість та суму нарахованих штрафних (фінансових) санкцій у загальному розмірі 10575,00 грн. (8460,00 грн. (основний платіж) + 2115,00 грн. (штрафні (фінансові) санкції), що підтверджується платіжним дорученням № 100 від 24.06.2011р., разом з тим, в прохальній частині позову, позивач не враховуючи зазначеного, просить скасувати податкове повідомлення - рішення ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 20.06.2011 року № /0 у повному обсязі.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ДПІ у Малиновському районі м. Одеси не надано доказів правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення –рішення в частині, визначення позивачу податкового зобов’язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 477 773, 00 грн. (основний платіж - 382218,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 95 555,00 грн.), у зв’язку з чим, оцінюючи надані сторонами докази у сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Еффіс»до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси про скасування податкового повідомлення - рішення від 20.06.2011 року № /0, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси від 20.06.2011 року № /0 в частині визначення товариству з обмеженою відповідальністю «Еффіс»податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 477 773,00 грн., у тому числі: за основним платежем - 382 218,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 95 555,00 грн.).

В іншій частині позовних вимог - в задоволенні відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Якщо апеляційну скаргу не буде подано в строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 14 листопада 2011 року.

Суддя С.О. Cтефанов