Справа № 0840/2990/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/2990/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому

засіданні в м. Дніпрі апеляційну

скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року (головуючий суддя - Конишева О.В.) в адміністративній справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування"

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування припису,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування" (далі - Позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі - Відповідач), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати Припис про усунення виявлених порушень №ЗП 892/314/АВ/П від 07.06.2018 року.

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що Відповідачем неправомірно складено оскаржуваний припис, яким Позивача зобов'язано усунути порушення вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1, ч. 3 ст 24 КЗпП України в частині не допущення працівників до роботи без укладання трудового договору, та усунути порушення ст. 142 КЗпП України в частині затвердження «Правил внутрішнього трудового розпорядку» генеральним директором Позивача 05.11.2014 року, а не трудовим колективом за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації. З урахуванням доводів позовної заяви просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування" до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування припису - задоволено (а.с. 121-124).

Відповідач - Головне управління Держпраці у Запорізькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції оскаржило його в апеляційному порядку (а.с. 129-138).

В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву залишити без задоволення.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що відносини, які виникли між Виконавцями та Позивачем мають ознаки саме трудових відносин, оскільки виконувана робота носить систематичний характер та відноситься до функцій робітників певних професій, що свідчить про правомірність спірного припису про усунення виявлених порушень №ЗП 892/314/АВ/П від 07.06.2018 року.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване (а.с. 162-167).

Відзив обґрунтовано тим, що судом першої інстанції надано правильну правову оцінку правовідносинам, які виникли між Позивачем та фізичними особами: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на підставі укладених договорів підряду.

Відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на перебування представника ГУ Держпраці у Запорізькій області Головачової К.В. у відпустці. Крім того зазначено, що інші особи, уповноважені представляти інтереси ГУ Держпраці у Запорізькій області перебувають в інших судових засіданнях і не можуть взяти участь у розгляді даної справи (а.с. 184).

Розглянувши зазначене клопотання, з урахуванням думки представника Позивача, колегія суддів ухвалила клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи залишити без задоволення, з огляду на його безпідставність, необґрунтованість та бездоказовість

В судовому засіданні представник Позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представника Позивача, проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 травня 2018 року першим заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області видано наказ № 715 «Про проведення інспекційного відвідування», у зв'язку з рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами інформації, отриманої від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 29.03.2018 №6203/04 щодо застрахованих осіб, які виконують роботи за цивільно-правовими договорами на Позивача (а.с. 78).

Крім того, 23 травня 2018 року ГУ Держпраці у Запорізькій області видано направлення №296 на проведення з 24.05.2018 по 07.06.2018 інспекційного відвідування ПАТ «Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування» (а.с. 79).

За результатами проведеного інспекційного відвідування Позивача, Відповідачем 07.06.2018 складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЗП 892/314/АВ (а.с. 15-21), в якому встановлені наступні порушення:

- ч. 1 ст. 21, ч. 1, ч.3 ст. 24 КЗпП України, а саме: «Документальною перевіркою наданих ПАТ «Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування» документів: (цивільно-правових договорів, актів прийому виконаних робіт, інших бухгалтерських документів), встановлено, що трудові договори були укладені не з усіма працівниками. …у діях керівництва ПАТ «Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування» вбачаються порушення вимог ст. 21, ст. 24 КЗпП України: - предметом укладених договорів є процес праці, а не її кінцевий результат. При цьому робота носить постійний характер; - праця за вищезазначеними договорами не є юридично самостійною; - обов'язок ПАТ «Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування» забезпечити фізичну особу матеріально-технічною базою; - оплата за вищевказаними договорами здійснюється систематично у фіксованому розмірі. Виходячи із вищевикладеного, відносини, які виникають між Виконавцями та Замовником мають ознаки трудових відносин;

- ст. 142 КЗпП України, а саме правила внутрішнього трудового розпорядку затверджені генеральним директором ПАТ 05.11.2014 року, а не трудовим колективом за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника)».

07 червня 2018 року ГУ Держпраці у Запорізькій області видано Припис №ЗП 892/314/АВ/П, яким Позивача зобов'язано усунути порушення вимог ч. 1 ст.21, ч. 1, ч. 3 ст.24 КЗпП України та ст. 142 КЗпП України (а.с. 9-14).

Оскарження правомірності винесеного суб'єктом владних повноважень рішення у формі Припису від 07.06.2018 року є предметом судового розгляду в цій справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року № 322-VIII; Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року №435-IV; Закону України від 05.04.2007 року №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"; Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295; Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02. 2015 року №96.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у відносинах між Позивачем та громадянами: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 ознак трудових відносин.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону № 877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно пункту 4 Положення №96, Державна служба України з питань праці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Суд зазначає, що право особи на вільну працю може бути реалізоване кількома шляхами. Перш за все, це трудові відносини між роботодавцем і працівником. Чинне законодавство України дозволяє реалізувати право особи вільно обирати собі працю, зокрема шляхом укладання цивільно-правових угод у передбаченому законом порядку.

Стаття 626 Цивільного кодексу України визначає загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається.

Порядок укладання договорів підряду (на виконання певних робіт) регулюється главою 61 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Незважаючи на деякі спільні риси договорів про надання послуг та трудового договору, вони є різними, оскільки, перш за все, підпадають під сферу дії різних законодавчих актів. При укладанні цивільно-правової угоди (договору) на сторін (замовника та підрядника) поширюються норми цивільного законодавства України.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

В свою чергу, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляються актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства, що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг (підрядника) у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема, нормами Цивільного кодексу України.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що між ПАТ «ВІТ» та ОСОБА_9 укладено договір підряду від 03.05.2017 року №ВР-32/17 (а.с. 22), предметом до якого є оформлення тимчасових, разових, постійних перепусток для працівників; оформлення документації на ввезення - вивезення, внесення - винесення матеріальних цінностей з території та на територію підприємства; контроль документації та матеріальних цінностей, які підлягають поверненню; проведення інструктажів з питань пропускного та внутрішньо об'єктного режиму, тобто предметом вказаного договору є не кінцевий результат, а процес праці.

Між ПАТ «ВІТ» та фізичними особами: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договори підряду від 03.07.2017 року №ВР-36/17, від 03.07.2017 року №ВР-35/17, від 06.07.2017 року №ВР-39/17 відповідно (а.с. 23-24, 26, 29-30).

Предметом зазначених договорів є виконання робіт відповідно до технічного завдання у складі бригади складальників трансформаторів (ремонт та модернізація трансформаторів, виготовлення підвищуючого трансформатора для установки ДЗС 520-1), тобто предметом вказаних договорів також є не кінцевий результат, а процес праці.

Більш того, штатним розкладом Позивача станом на 01.08.2017 року передбачено посаду складальника трансформаторів 6-го розряду, що відповідає роботам за вказаними вище договорами та не спростовано Позивачем.

Між ПАТ «ВІТ» та фізичною особою ОСОБА_7 укладено договір підряду від 03.07.2017 року №ВР-38/17, предметом якого є виконання робіт відповідно до технічного завдання у складі бригади намотувальників трансформаторів, тобто виконання робіт передбачених цим договором також не містить конкретно визначеного кінцевого результату, за який Виконавцю буде здійснено оплату (а.с. 38-39).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що виконання робіт у складі бригади, врегульовано нормами саме Кодексу законів про працю України (ст.ст. 252-6, 252,-7, 252-8), що також свідчить про наявність ознак трудових правовідносин між ПАТ «ВІТ» та фізичними особами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Між ПАТ «ВІТ» та фізичною особою ОСОБА_5 укладено договір підряду від 27.07.2017 року №41/17, предметом якого є виконання токарних робіт, а саме: токарна обробка деталей реактора та токарна обробка деталей трансформатора (а.с. 32-33).

З аналізу вказаного договору, такі дії являють собою процес праці, виконуються систематично та не містять чітко визначеного обсягу і кінцевого результату.

Між ПАТ «ВІТ» та фізичною особою ОСОБА_6 укладено договір підряду від 03.07.2017 року №ВР-37/17, предметом якого є виконання електрогазозварювальних робіт, зокрема: зварювальні роботи з виготовлення бака трансформатора, зварювальні роботи з доробки основного бака трансформатора та адаптера трансформатора, що свідчить про те, що предметом вказаного договору є не кінцевий результат, а процес праці (а.с. 35-36).

При цьому, судом першої інстанції, при дослідженні договорів Позивача з фізичними особами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не надано належної оцінки вимогам ст. 837 Цивільного кодексу України, з огляду на те, що токарні та електрозварювальні роботи відносяться до робіт з підвищеною небезпекою, саме тому в разі виконання таких робіт за цивільно-правовим договором у Виконавців мали б бути спеціальні дозволи на виконання таких робіт, яких, в даному випадку, матеріали справи не містять.

Колегія суддів наголошує і на тому, що п. 4.3 договорів Позивача з фізичними особами: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 кореспондується з положеннями ст. 131 Кодексу законів про працю України, оскільки передбачає обов'язок працівників бережливо ставитися не лише до сировини та матеріалів, які надаються Замовником, а й до устаткування, інструментів та обладнання останнього.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 840 Цивільного кодексу України якщо робота виконується з матеріалу замовника, у договорі підряду мають бути встановлені норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів, а також відповідальність підрядника за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків.

Однак, в договорах підряду укладених Позивачем з громадянами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відсутні норми витрат матеріалу, строки повернення його залишку та основних відходів.

Крім того, матеріали справи не містять і звітів Виконавців про використання матеріалу та повернення його залишку, наявність яких передбачена ч. 1 ст. 840 Цивільного кодексу України.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовного того, що у правовідносинах між Позивачем та громадянами: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, як сторонами цивільно-правових угод, містяться ознаки характерні саме цивільно-правовим відносинам, а не трудовим.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, колегія суддів приймає до уваги і те, що за результатами розгляду скарги Позивача на Припис №ЗП892/314/АВ/П Відповідачем прийнято рішення від 23.07.2018 року №08/03406/5680 у формі листа, яким п. 2 Припису №ЗП892/314/АВ/П від 07.06.2018 року визнано безпідставним та скасовано (а.с. 87-88).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними письмовими доказами, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 29 жовтня 2018 підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області - задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2018 року у справі №0840/2990/18 - скасувати.

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 02 квітня 2019 р.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова