Справа № 466/59/19
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2643/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Невойта П.С. у м.Львові о 17:07 год., повний текст якого складений 07.02.2019, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Патрульної поліції Закарпатської області, в якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАВ №826452 від 29.12.2018.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постанова у справах про адміністративні правопорушення є протиправною, оскільки інспектор виніс постанову, в якій зазначив, що він керував автомобілем без ближнього світла фар в темну пору доби та не мав при собі поліса ОСЦПВ власників наземних ТЗ. При цьому інспектор не вказав, яких порушень ПДР він допустив, не склав адміністративний протокол за цими правопорушеннями. Вважає, що відповідальність за порушення водієм правил керування транспортним засобом, що має несправні зовнішні світлові прилади, передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП, Разом з тим, матеріали оформлення такого правопорушення і притягнення позивача за це адміністративне правопорушення відсутні. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити відомості про ТЗ, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення, а у постанові зазначено тільки д.н.з. автомобіля. Також зазначає, що оскаржувана постанова винесена без жодних доказів. Порушення не було зафіксовано технічними засобами. В сукупності відповідач порушив його права, притягнувши до адміністративної відповідальності передчасно, не провівши повний розгляд справи та упереджено винісши постанову. Також поліцейський не розяснив права та обовязки згідно вимог статті 279 КУпАП.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2019 відмовлено у задоволенні адміністративного позову за безпідставністю.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу. Просять оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_3 апеляційної скарги обґрунтовано тим, вважаючи оскаржуване судове рішення постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, при тому судом не в повному обсязі зясовані обставини правопорушення, тому таке підлягає скасуванню. Зазначає, що 29 грудня 2018 року керував транспортним засобом з включеним ближнім світлом фар в темну пору доби та на момент зупинки інспектором о 22:45 годині ближнє світло фар було увімкнено. Також зазначає, що контроль за наявністю договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів ДТП, а тому позивач відмовився предявляти поліс ОСЦПВ, так як інспектор Неміш О.В. виносив постанову про накладення адміністративного стягнення. При тому страховий поліс знаходився у багажнику разом з іншими документами.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційні скарги в межах їх доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 29 грудня 2018 року постановою серії ЕАВ №826452 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КпАП України та накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що як видно з позовної заяви та долучених доказів, позивач не заперечує про наявність чи відсутність у нього полісу (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів під час зупинки 29 грудня 2018 року. У постанові зазначено причину зупинки ТЗ, однак водія не притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без ближнього світла фар в темну пору доби, оскільки таке рішення прийняв інспектор. Проаналізувавши в сукупності здобуті по справі докази, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведена неправомірність дій працівника патрульної поліції ОСОБА_4, пов'язаних зі винесенням постанови в справі про адміністративні правопорушення серії ЕАВ №826452 від 29.12.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 425 грн, а тому суд визнав позов необґрунтованим, в той же час постанову по справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності визнав такою, що відповідає вимогам ст.ст.283-284 КУпАП, а дії відповідача правомірними.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Пунктом 1 ст. 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідач - Управління патрульної служби у Закарпатській області ДПП у судове засідання не прибув. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зі штриховим поштовим ідентифікатором 814 відповідача 21 січня 2019 року до розгляду справи було повідомлено про подання ОСОБА_2 позову, однак відповідач не скерував на адресу суду відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 4 статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання субєктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Водночас, позивач заперечуючи вчинення порушень Правил дорожнього руху зазначив, що 29 грудня 2018 року керував транспортним засобом з включеним ближнім світлом фар в темну пору доби та на момент зупинки інспектором о 22:45 годині ближнє світло фар було увімкнено. Відмовився предявляти поліс ОСЦПВ, так як інспектор Неміш О.В. виносив постанову про накладення адміністративного стягнення в той час коли контроль за наявністю договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів ДТП. Стверджує, що страховий поліс знаходився у багажнику разом з іншими документами.

Враховуючи, що обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення та винесення постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, визначених ст. 255 КУпАП, а як вбачається з тексту оскарженої постанови, дані про застосування інспектором фото- або відеотехніки відсутні.

Із всіх доказів про вчинення позивачем адміністративного правопорушення в матеріалах справи є лише постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАВ №826452 від 29.12.2018, яка підлягає дослідженню судом.

Відповідно до частин другої та третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, імя та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, імя та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як видно з досліджуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №826452 від 29.12.2018, така не містить марки та моделі транспортного засобу, а лише номерний знак, який не дозволяє повністю ідентифікувати транспортний засіб. Будь-яких фото чи відеофіксації ТЗ матеріали справи не місять. Вказана постанова не містить також інформації про порядок її оскарження.

Отже, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №826452 від 29.12.2018 не є достатнім доказом, яка підтверджує вчинення ОСОБА_2 правопорушення, про яке зазначено в постанові.

Крім того, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №826452 від 29.12.2018 опис обставин, установлених під час розгляду справи такий: 29.12.2018 22:45:03 Керував ТЗ без ближнього світла фар в темну пору доби, при цьому не мав при собі поліса ОСЦПВ наземних ТЗ, чим порушив п.2.1 "г" ПДР відсутність водія поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ. Стаття 126 частина 1 КУпАП.

Згідно підпункту "а" пункту 19.1. ПДР у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом, та у разі його не ввімкнення відповідно до вимог ПДР передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Частиною 2 статті 122 КУпАП встановлено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що інспектор поліції ОСОБА_4 при прийнятті постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначив про те, що 29.12.2018 22:45:03 ОСОБА_2 керував ТЗ без ближнього світла фар в темну пору доби, однак за вказане правопорушення до відповідальності не притягнув та не вказав цьому причин. Тому колегія суддів за відсутності інших буд-яких даних не може вважати належним доказом невиконання позивачем вимог підпункту "а" пункту 19.1. Правил дорожнього руху.

Щодо обставин перевірки полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, колегія суддів вважає за необхідне вказати на таке.

Положеннями п. 21.2 ст. 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху ( 1306-2001-п ) та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Разом з тим, статтею 23 Закону України "Про національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, в тому числі:

- вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень;

- припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення;

- регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Частинною 3 вказаної статті визначено, що поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

З аналізу норм Закону України "Про національну поліцію" можна зробити висновок, що повноваження працівника поліції не є обмеженими для зупинки транспортного засобу виключно при вчиненні особою ДТП, та поліцейський з метою запобігання вчинення адміністративного правопорушення має право зупиняти транспортний засіб й у інших випадках.

Статтею 32 Закону України "Про Національну поліцію" визначено повноваження працівника поліції щодо перевірки документів.

Так згідно ч. 2 вказаної статті поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами п. 2.1 "ґ" Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з п. 2.4 "а" Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

При цьому, п. 21.1 ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положеннями ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Колегія суддів констатує, що позивач стверджує про наявність у нього на час складання спірної постанови інспектора поліції поліса (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, однак такого ним не було пред'явлено ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній.

Тобто позивач також не виконав свого обовязку щодо доведення обставин, на яких ґрунтуються його вимоги та доводи щодо невчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Такі ж положення кореспондуються з частиною 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що постанова не містить повних ідентифікуючих даних, передбачених статті 283 КУпАП, колегія суддів вважає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення потребує додаткового встановлення обставин у справі при новому його розгляді.

Разом з тим, згідно частини 1 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАВ №826452 від 29.12.2018 вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення відбулося 29.12.2018 о 22:45:03.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Щодо доводів скаржника про винесення постанови без складання протоколу про адміністративне правопорушення, то необхідно зазначити, що згідно ч. 2 ст. 253 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі протокол не складається.

Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначені у ст. 268 КУпАП.

Згідно вказаної норми права особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів дотримання відповідачем вимог статті 268 КУпАП.

В силу пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушення норм процесуального права.

Частиною 2 ст. 317 КАС України дано визначення, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, і рішення суду ґрунтується на неповно зясованих судом обставинах, що мають значення для справи, що призвели до неправильного вирішення справи, а тому підлягає скасуванню з прийняттям постанови.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Керуючись статтями 243, 268, 271, 272, 286, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2019 року у справі № 466/59/19 скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №826452 від 29.12.2018, закривши справу про адміністративне правопорушення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_3
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 01.04.2019.