Справа № 240/5126/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5126/18

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

27 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

позивача: ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: Горкуші М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року (повний текст якої складено у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов'язання затвердити проект землеустрою,

В С Т А Н О В И В :

у жовтні 2018 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому просив визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та зобов'язати затвердити проект землеустрою з відведення земельної ділянки площею 56,1807 га для ведення фермерського господарства.

26 листопада 2018 року позивач подав клопотання про забезпечення позову, в якому просив заборонити Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області розглядати та затверджувати (погоджувати) документацію із землеустрою (проекти землеустрою) з правом передачі в оренду земельної ділянки, розташованої на території Бердичівського району Житомирської області за межами населених пунктів Старосолотвинської сільської ради орієнтовною площею 56,1807 га або її частин, іншою площею відповідно до викопіювання з кадастрової карти (плану) та графічних матеріалів, на яких чітко зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. В обґрунтування клопотання зазначено, що існує велика ймовірність надання дозволу для ведення фермерського господарства на зазначеній земельній ділянці іншій особі.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопад 2018 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області затверджувати (погоджувати) документацію із землеустрою з правом передачі в оренду земельної ділянки, розташованої на території Бердичівського району Житомирської області за межами населених пунктів Старосолотвинської сільської ради орієнтовною площею 56,1807 га або іншої її частини, іншою площею, а також здійснювати будь-які інші дії з метою передачі речових прав на вище зазначену земельну ділянку до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. Так, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що інформація щодо земельної ділянки за межами населених пунктів Старосолотвинської сільської ради орієнтовною площею 56,1807 га відсутня в Національній кадастровій системі. У зв'язку із тим, що відносно спірної земельної ділянки відсутня будь-яка інформація в системі НКС, то відповідач вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною.

12 лютого 2018 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що надання дозволу для ведення фермерського господарства на вказаній земельній ділянці іншій особі, може заподіяти шкоду інтересам ОСОБА_2, оскільки існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам, що може призвести до суттєвих економічних наслідків для позивача, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль і витрат.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Слід зазначити, що підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Положеннями ч. 1 ст.151 КАС України визначені види забезпечення позову, а саме: 1) зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) заборона відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановлення обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст.151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 16 жовтня 2018 року по справі №826/5629/18 співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Також, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв'язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв'язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки надання дозволу для ведення фермерського господарства на вказаній земельній ділянці іншій особі, може заподіяти шкоду інтересам ОСОБА_2, так як існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам, що може призвести до суттєвих економічних наслідків для позивача, а для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль і витрат.

При цьому, судом першої інстанції надано належну оцінку зазначеним доводам позивача при винесенні ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову.

Натомість, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують позиції суду першої інстанції, оскільки ґрунтуються виключно на позиції, що інформація щодо земельної ділянки за межами населених пунктів Старосолотвинської сільської ради орієнтовною площею 56,1807 га відсутня в Національній кадастровій системі, а відтак апелянт не може встановити місце розташування даної земельної ділянки.

В даному випадку колегія суддів приймає до уваги доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що відповідачу достеменно відомо місцезнаходження спірної земельної ділянки, оскільки ним здійснювався розгляд питання щодо погодження ОСОБА_2 проекту землеустрою вказаної земельної ділянки і відсутність кадастрового номеру не перешкоджає виконанню заходів забезпечення позову.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, переглянувши ухвалу суду першої інстанції, вважає, що при її прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, а том ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 квітня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.