Справа № 815/2998/18
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/2998/18

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І. Дата і місце ухвалення: 12.11.2018р., м. Одеса Дата виготовлення повного тексту: 22.11.2018р.
Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лукянчук О.В.

при секретарі - Рябоконь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Одеської митниці ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Одеської митниці ДФС, третя особа ОСОБА_2, про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС, третя особа ОСОБА_2, про:

- зобов'язання відповідача усунути порушення вимог ст. 42, 49-2 КЗпП України при введені в дію змін до штатного розпису шляхом переводу ОСОБА_3 на рівнозначну посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії, визначивши його робоче місце, функціональні обов'язки та підпорядкованість;

- визнання незаконними дій Одеської митниці ДФС по наданню переважного права при переведенні на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_4 на підставі наказу Одеської митниці ДФС від 15.02.2018р. №115, по призначенню ОСОБА_2 на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії відповідно до наказу №330-О від 26.04.2018р.

Позов обґрунтовував тим, що при внесенні змін до організаційної структури та штатного розпису Одеської митниці ДФС на базі Другого відділу аналітично-пошукової роботи, начальником якого був ОСОБА_3, створено Третій та Четвертий відділи, до яких перейшли функції та обов'язки Другого відділу, однак позивачу не запропонована рівнозначна посада начальника Третього відділу та він залишений на тій посаді, яка існувала в штатному розкладі, який втратив чинність. Позивачу запропонована не рівнозначна посада, а тимчасово вільна з підстав перебування основного працівника в декретній відпустці, без врахування його переважного права на залишення на роботі при наявності трьох малолітніх дітей та безперервного стажу в митних органах.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано незаконними дії Одеської митниці ДФС по наданню переважного права при переведенні на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_4 на підставі наказу Одеської митниці ДФС від 15.02.2018р. №115, по призначенню ОСОБА_2 на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії відповідно до наказу №330-О від 26.04.2018р. Зобов'язано Одеську митницю ДФС перевести ОСОБА_3 на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 та Одеська митниця ДФС подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з'ясування судом обставин справи, просять скасувати рішення від 12.11.2018р. з прийняттям нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

В своїй скарзі ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що посада, на яку претендує позивач, не є вакантною, що свідчить про те, що рішення суду першої інстанції в частині щодо зобов'язання Одеську митницю ДФС перевести ОСОБА_3 на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС неможливо виконати.

Також, апелянт посилається на те, що наказ Одеської митниці ДФС №330-О від 26.04.2018р. про переведення ОСОБА_2 на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС є чинним, не оскаржено в судовому порядку. Також, ОСОБА_3 не оскаржував факт не включення відповідачем його до списку осіб, які мають переважне право при переведенні на посади до новостворених відділів.

Одеська митниця ДФС, в обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги, зазначає, що ОСОБА_3 начальником Митниці було запропоновано посаду начальника відділу взаємодії з митними органами іноземних держав управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС. ОСОБА_3 особисто ознайомився з попередженням та від запропонованої посади відмовився з посиланням на те, що запропонована йому посада є нерівнозначною.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_5 на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС призначено з дотриманням вимог ст.ст. 31 та 41 Закону України «Про державну службу». На даний час ОСОБА_3 перебуває у трудових правовідносинах з Одеською митницею ДФС і питання щодо його звільнення керівництвом Митниці не порушувалося.

Посилається апелянт і на те, що суб'єктом призначення є начальник Одеської митниці ДФС і суд не вправі втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень; судом залишено поза увагою пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України.

ОСОБА_3 подав письмові відзиви на апеляційні скарги, в яких просить скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 з 2002 року працює в митних органах України та на підставі наказу Одеської митниці ДФС від 28.04.2016р. №433-о з 29 квітня 2016 року переведений з посади головного державного інспектора четвертого відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС на посаду начальника Другого відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС.

Наказом Одеської митниці ДФС №627-0 від 26.05.2016р. позивачу присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІ рангу».

На виконання наказу ДФС України від 30.12.2016р. №1049 «Про ліквідацію, створення, зміну назв та місць дислокації окремих митних постів ДФС» 01.02.2017р. Одеською митницею ДФС виданий наказ №47 «Про введення в дію переліку змін до організаційної структури та штатного розпису», яким введений в дію затверджений головою ДФС України перелік змін №3 до організаційної структури Одеської митниці ДФС.

Зазначеним переліком змін з організаційної структури виведено 1417 штатних одиниць та введено 1187 штатних одиниць, тобто, скорочено 230 штатних одиниць. Крім того, змінено назву Управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС на Управління протидії митним правопорушенням Одеської митниці ДФС із штатною чисельністю 123 штатні одиниці, до складу якого увійшло 11 відділів, тобто, скорочена штатна чисельність управління на 14 одиниць.

Другий відділ аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС нараховував 14 штатних одиниць, а його зона діяльності розповсюджувалася на територію митного поста «Котовськ» та митного поста «Роздільна». З внесенням змін до організаційної структури та штатного розпису Одеської митниці ДФС на 2017 рік, у складі Управління протидії митним правопорушенням створені:

- Третій відділ оперативного реагування - 8 штатних одиниць, зона діяльності митного поста «Подільськ»;

- Четвертий відділ оперативного реагування - 6 штатних одиниць, зона діяльності митного поста «Кучурган».

Фактично на базі Другого відділу створені Третій і Четвертий відділи. При цьому, позивач не був переведений на жодну посаду, а залишився на своїй посаді, яку обіймав до змін в організаційній структурі та штатному розписі Одеської митниці ДФС.

Судом першої інстанції, також, встановлено, що наказом Одеської митниці ДФС №585 від 14.12.2017р. «Про введення в дію переліку змін до організаційної структури та штатного розпису» з 18.12.2017р. введений в дію Перелік змін №5 до організаційної структури Одеської митниці ДФС на 2017 рік.

З структури Одеської митниці ДФС виведено 1187 штатних працівників (в т.ч. з Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії у кількості 123 штатних одиниці) та введено до структури Одеської митниці ДФС 1187 штатних працівників, в тому числі до Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії у кількості 106 штатних посад (Третій відділ оперативного реагування 10 штатних одиниць, Четвертий відділ оперативного реагування 7 штатних одиниць).

21.12.2017р. ОСОБА_3 звернувся до начальника Одеської митниці ДФС із заявою про переведення його з посади начальника Другого відділу аналітичної пошукової роботи Управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС на рівнозначну посаду начальника Третього відділу Управління протидії митним правопорушенням.

Листом від 11.01.2018р. відповідачем повідомлено позивача, що реорганізація триває та йому необхідно з'явитися для ознайомлення з наказом Одеської митниці ДФС від 14.12.2017р. №585 та можливу зміну істотних умов державної служби відповідно до Закону України «Про державну службу».

Наказом Одеської митниці ДФС №115-0 від 15.02.2018р. переведено на посади 110 працівників Одеської митниці ДФС, в тому числі, на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням Одеської митниці ДФС ОСОБА_4.

З матеріалів справи, також, вбачається, що 06.03.2018р. ОСОБА_3 попереджено про зміну істотних умов державної служби та можливе наступне вивільнення.

При цьому, позивачу запропоновано посаду начальника відділу взаємодії з митними органами іноземних держав управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС, тимчасово, на період відсутності основного працівника ОСОБА_6

ОСОБА_3 відмовився від запропонованої посади, у зв'язку із тим, що дана посада є тимчасовою та не рівнозначною. Фактично позивачу була запропонована посада строком на 2 місяці, оскільки відповідно до наказу Одеської митниці ДФС від 13.09.2017р. №2284-ов «Про надання відпустки» начальнику відділу взаємодії з митними органами іноземних держав управління протидії митним правопорушенням Одеської митниці ДФС ОСОБА_6. надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею віку 6 років, період відпустки з 17 вересня 2017 року по 15 травня 2018 року.

В подальшому, наказом Одеської митниці ДФС №312-о від 20.04.2018р. ОСОБА_4 звільнено з займаної посади начальника Третього відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС за його заявою в порядку переведення до Київської митниці ДФС.

Наказом Одеської митниці ДФС від 26.04.2018р. №330-о на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС призначений ОСОБА_2

Не погоджуючись з правомірністю дій Одеської митниці ДФС по наданню переважного права при переведенні на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_4 та по призначенню в подальшому на вказану посаду ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, визнав обґрунтованими доводи позивача про те, що Одеською митницею ДФС безпідставно відмовлено в переведенні ОСОБА_3 на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС та неправомірно надано переважне право іншим особам на призначення на цю посаду. Суд першої інстанції врахував, що позивач ще в грудні 2017 року, перебуваючи на посаді начальника Другого відділу надав відповідачу заяву з проханням переведення на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС, тобто в той час, коли ця посада була вакантною.

Також, суд першої інстанції виходив з того, що на неодноразові пропозиції суду Одеській митниці ДФС та третій особі надати докази на підтвердження переважного права ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перед позивачем на зайняття посади начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС, жодного доказу до суду не надано.

За висновками суду першої інстанції, при наявності вакантних рівнозначних посад, ОСОБА_3 безпідставно запропонована посада, яка є тимчасовою - до виходу основного працівника з декретної відпустки. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що при необхідності працевлаштувати працівників Одеської митниці ДФС, фактично на вільні посади призначалися особи з інших митниць, або взагалі з інших органів державної влади.

При вирішенні спору суд першої інстанції врахував висновки позапланової перевірки Міжрегіонального управління національного агентства України з питань державної служби в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі стану дотримання вимог законодавства України про державну службу в Одеській митниці ДФС, викладені в довідці №02/18 від 18 травня 2018 року, про порушення вимог ст. ст. 42, 49І КЗпП України стосовно державного службовця ОСОБА_3 в переважному праві залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом обрано належний спосіб захисту порушених прав позивача. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Митним кодексом України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про державну службу».

Відповідно до ст.569 Митного кодексу України працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями. Правове становище посадових осіб органів доходів і зборів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Водночас, приписами ст.43 Закону України «Про державну службу» визначено, що підставами для зміни істотних умов державної служби є: 1) ліквідація або реорганізація державного органу; 2) зменшення фонду оплати праці державного органу; 3) скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з оптимізацією системи державних органів чи структури окремого державного органу.

Не вважається зміною істотних умов державної служби зміна назви структурного підрозділу державного органу або посади, не пов'язана із зміною функцій державного органу та основних посадових обов'язків.

Зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов'язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати. У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв'язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби. Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

У разі незгоди державного службовця із зміною істотних умов державної служби він має право оскаржити відповідне рішення в порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, сімейним - при наявності двох і більше утриманців; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, тощо.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Положення ст.49-2 КЗпПУ кореспондуються зі ст. 43 Конституції України, ст.51 КЗпПУ щодо гарантій забезпечення права громадян на працю, однією з яких є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Таким чином, відповідно до ст.49-2 КЗпПУ, ст.87 Закону України «Про державну службу» власник або уповноважений ним орган зобов'язані повідомити працівника про наступне вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці не пізніше ніж за два місяці та одночасно роботодавець повинен надати працівнику пропозицію іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - пропозицію іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

При цьому, роботодавець повинен при вирішенні питання щодо звільнення державного службовця при скороченні чисельності чи штату працівників дотримуватися вимог ст.42 КЗпПУ, яка регламентує питання переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, зокрема надання цього переважного права працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних цих умовах врахувати інші обставини встановлені в цієї статті.

Як зазначалось вище, 06.03.2018р. ОСОБА_3 попереджено про зміну істотних умов державної служби та можливе наступне вивільнення, а також запропоновано йому посаду начальника відділу взаємодії з митними органами іноземних держав управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС, тимчасово, на період відсутності основного працівника ОСОБА_6

Відповідно до наказу Одеської митниці ДФС від 13.09.2017р. №2284-ов «Про надання відпустки» начальнику відділу взаємодії з митними органами іноземних держав управління протидії митним правопорушенням Одеської митниці ДФС ОСОБА_6. надана відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею віку 6 років, період відпустки з 17 вересня 2017 року по 15 травня 2018 року.

З вказаного слідує, що позивачу фактично запропоновано тимчасову посаду начальника відділу взаємодії з митними органами іноземних держав управління протидії митним правопорушенням Одеської митниці ДФС, так як до виходу основного працівника ОСОБА_6 залишалося 2 місяці.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги Одеської митниці ДФС, що ОСОБА_3 запропоновано рівнозначну посаду, оскільки відповідна посада є тимчасовою, тоді посада начальника Другого відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС, як займав позивач, була постійною. Таким чином, відповідні посади не можуть вважатися рівнозначними в розумінні КЗпП України.

Доказів пропонування позивачу інших посад матеріали справи не містять та про це відповідач не зазначає.

А відтак, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що Одеською митницею ДФС, як суб'єктом владних повноважень, на якого ст.77 КАС України покладає обов'язок доказування в адміністративному суді, не доведено виконання вимог Кодексу законів про працю України щодо запропонування працівнику рівнозначної посади.

Відповідачем ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надано належних доказів на підтвердження скорочення штатної чисельності в Одеській митниці ДФС, неможливості переведення позивача на іншу посаду відповідно до його кваліфікації в Одеській митниці ДФС, а також врахування його переважного права залишення на роботі.

Процедура визначення переважного права на залишення на роботі має бути проведена за будь яких умов, оскільки закон не передбачає жодних випадків, коли цю процедуру можна не проводити.

Відповідачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження тих обставин, що інші працівники у межах Одеської митниці, які отримали переважне право на залишення на роботі (ОСОБА_4 та в подальшому ОСОБА_2О.), мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, ніж ОСОБА_3, або інші обставини, з яким Закон пов'язує питання переважного права залишення на посаді.

Про недотримання норм законодавства щодо вирішення питання про наявність у позивача переважного права на залишення на роботі в Одеській митниці свідчить і довідка №02/18 від 18 травня 2018 року Міжрегіонального управління національного агентства України з питань державної служби в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, складена за результатами проведення позапланової виїзної перевірки стану дотримання вимог законодавства України про державну службу в Одеській митниці ДФС.

В матеріалах справи, також, міститься лист начальника відділу по роботі з персоналом Одеської митниці ДФС від 11.01.2018р. №25/15-70-04 на адресу заступника начальника Одеської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС, в якому зазначено, що питання про працевлаштування ОСОБА_3 на посаді в Одеській митниці ДФС має бути вирішено відповідно до вимог ст. 42 КЗпП з урахуванням наявних у ОСОБА_3 та інших посадових осіб управління переважних прав на залишення на роботі, порівняльного аналізу кваліфікаційних вимог ОСОБА_3 та інших посадових осіб, які перебувають за штатом та продуктивності їх праці, а також зазначено, що посада на яку претендує ОСОБА_3 на даний час (січень 2018 року) керівництвом нікому не запропонована.

В листі начальника УВБ територіальних органів ДФС в Одеській області ГУ ДФС в Одеській області К 772/9/15-32-22-03-06 «Про призначення службового розслідування» від 16.01.2018р., адресованому на адресу начальника Одеської митниці ДФС, також викладені обставини щодо порушень прав і законних інтересів ОСОБА_3, створення перешкод для їх здійснення щодо подальшого проходження державної служби, норм чинного законодавства України про працю та державну службу при змінах в організаційній структурі та штатному розписі Одеської митниці ДФС.

При вирішенні спору колегія суддів враховує, що ОСОБА_3 ще в грудні 2017 року, перебуваючи на посаді начальника Другого відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС, звертався до Одеської митниці ДФС із заявою, в якій висловив прохання перевести його на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС.

При цьому, суд наголошує, що відповідна заява була подана позивачем в той час, коли ця посада була вакантна, оскільки тільки наказом №115-0 від 15 лютого 2018 року відповідачем було переведено на вищезазначену посаду Одеської митниці ДФС ОСОБА_4, а в подальшому наказом Одеської митниці ДФС №330-о від 26 квітня 2018 року ОСОБА_2

Жодних доводів та пояснень з приводу неможливості переведення позивача за його заявою на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС, яка є рівнозначною посаді, яку займав позивач, і яка була вакантною, Одеська митниця ДФС не надала.

Колегія суддів критично ставиться до тверджень апелянтів, що судом помилково застосовано положення ст.42, ст.49-2 КЗпП України з підстав перебування позивача в трудових відносинах з Митницею. Суд зазначає, що фактично позивач був звільнений з посади начальника Другого відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС, звертався до Одеської митниці ДФС у зв'язку із зміною істотних умов державної служби. Вивільнивши ОСОБА_3 з посади начальника Другого відділу аналітично-пошукової роботи управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС та не призначивши його на іншу рівнозначну посаду, Одеською митницею ДФС позбавлено можливості останнього виконувати обов'язки державного службовця.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, на даний час позивач перебуває на посаді, якої фактично в Одеській митниці ДФС не існує, він знаходиться поза штатом, у позивача відсутні функціональні обов'язки, тощо.

З цих підстав колегія відхиляє доводи апеляційної скарги Одеської митниці ДФС про пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України.

Більше того, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції не надано доказів того, що ОСОБА_7 був ознайомлений з наказами Одеської митниці ДФС №115-0 від 15 лютого 2018 року та №330-о від 26 квітня 2018 року, якими на посаду начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС призначено ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що на даний час посада начальника Третього відділу оперативного реагування Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС не є вакантною, то колегія суддів зазначає, що зайняття відповідної посади відбулося з порушенням (недотриманням) трудових прав ОСОБА_3, за захистом яких він звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянтів, що судом фактично здійснено втручання в дискреційні повноваження Одеської митниці ДФС, скільки згідно з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 28.10.2014р. та від 04.11.2014р. встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) зі працевлаштування працівників ліквідованої установи.

А відтак, при невиконанні роботодавцем покладеного на нього обов'язку та недотриманні гарантій працівника, визначених трудовим законодавством, покладення судом на нього обов'язку вчинити певні дії є обґрунтованим та спрямовано на захист порушених прав працівника.

Інші доводи апеляційних скарг є не суттєвими та правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарг та скасування рішення суду першої інстанції від 12.11.2018 року колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Одеської митниці ДФС залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 квітня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лукянчук