Справа № 824/638/18-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/638/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернівецькій про скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові, з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просить суд винести рішення, про скасування: рішення № від 10.05.2018 р. про застосування штрафних санкцій; вимогу про сплату боргу (недоїмки) №ф- від 08.05.2018 р.; податкові повідомлення - рішення від 08.05.2018 р. №, №, №, №, №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що прийняті податкові повідомлення-рішення та вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправними, оскільки податковому органу під час проведеної планової перевірки та в процесі заперечень до акту проведеної перевірки від 28.03.2018 р. надано докази щодо отриманого палива у 2015-2017 роках. Позивач стверджує, що податковий орган вибірково взяв до уваги подані ОСОБА_1 первинні документи. Позивач зазначив, що податковим органом в акті перевірки зроблено висновок про те, що ПП ОСОБА_1 у 2015 р. придбано 9840 літрів дизпалива, в той час як первинними документами підтверджується придбання 16940 літрів дизельного пального. Крім того, згідно фіскального звіту реєстратора розрахункових операцій із 03.01.2015 р. по 31.12.2015 р. через РРО реалізовано дизпалива в кількості 15223,79 літрів. З урахуванням наведеного позивач зазначає, що у подальші періоди податковим органом зроблено хибні висновки стосовно залишків товару на кінець звітних періодів та правильності визначення загального оподаткованого доходу. Позивач зазначив, що податковим органом в акті перевірки зроблено висновок про те, що ПП ОСОБА_1 у 2016 р. придбано 74498 літрів дизпалива, а у 2017 р. 108049,7 літрів дизпалива, в той час як первинними документами підтверджується придбання у 2016 р. 80210 літрів а у 2017 р. придбання 114576,25 літрів дизельного пального.

Аналогічні обґрунтування зроблені позивачем щодо придбаного у 2015-2017 р. пального бензина А-92 та А-95. Так, позивач зазначає, що у 2015 році, згідно первинних документів підтверджено придбання бензина А-92 10497 літрів та бензина А-95 4837 літрів. Первинними доказами підтверджено придбання у 2016 році бензина А-92 23193 літрів та бензина А-95 8058 літрів. Також первинним документами підтверджено придбання у 2017 р. бензина А-92 31085 літрів та бензина А-95 7910 літрів. Позивач стверджує, що податковим органом неправомірно зроблено висновки про кількість реалізованого бензину, що спростовується фіскальним звітом реєстратора розрахункових операцій.

Позивач також зазначив, що не погоджується з висновком податкового органу щодо безпідставного зменшення ОСОБА_1 суми отриманої виручки на 247532 грн, як повернуті покупцям. Позивач зазначає, що в даному випадку кошти не повертались, а лише зменшувалась кількість відпускаємого товару, тобто у випадку коли обєм замовленого палива не вміщався у паливний бак зменшувався обєм палива і в касу вносилися кошти за фактично отриманий товар, тому твердження податкового органу про повернення товару повивач вважає помилковим.

У звязку із вказаним позивач вважає, що рішення № від 10.05.2018 р. про застосування штрафних санкцій; вимогу про сплату боргу (недоїмки) №ф- від 08.05.2018 р., податкові повідомлення - рішення від 08.05.2018 р. №, №, №, №, №, №, № є протиправними та підлягають скасуванню.

У відзиві на позов Головне управління ДФС у Чернівецькій області вказувало, що проведеною документальною плановою виїзною перевіркою ПП ОСОБА_1 встановлено невірне відображення отриманого від здійснення господарської діяльності доходу та відображенні фактичні понесені витрати від провадження господарської діяльності. Також плановою перевіркою встановлено заниження позивачем суми чистого доходу у 2015-2017 роках, що призвело до заниження податків на доходи на суму 165883,11 грн. Крім того, встановлено заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності за 2015-2017 роки у сумі 14942,17 грн, ненарахування єдиного внеску в сумі 186787,75 грн. Також перевіркою встановлено завищення позивачем відємного значення, що переноситься до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за грудень 2015 р. в сумі 18581 грн та за березень 2016 р. в сумі 2903 грн. Перевіркою встановлено заниження сум ПДВ що підлягають сплаті до державного бюджету у сумі 89036 грн. Відповідач зазначає, що позивачем не надано контролюючому органу документів, що підтверджують показники, відображені у податковій звітності. Також відповідач стверджує про встановлення несвоєчасного оприбуткування (у день отримання) готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень на загальну суму 1244,60 грн, незабезпечення щоденного друку фіскальних звітних чеків на реєстраторі розрахункових операцій, порушення граничних термінів реєстрації акцизних накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі акцизних накладних. Податковий орган зазначає, що позивачем під час проведення перевірки не надано: банківські виписки по рахунках; документи, що підтверджували б оприбуткування товарів; залишки товарів, придбання та реалізація не підтверджено документально; документи, що підтверджують транспортування, зберігання товару; документи якими підтверджено здійснення виплат постачальникам за товар; документів, якими було б підтверджено правомірність проведення операцій зі зменшення сум отриманих від покупців та проведених через РРО коштів. Відповідач стверджує, що під час прийняття оскаржуваних рішень взято до уваги усі надані позивачем документи.

Крім того, відповідач зазначив, що придбання ОСОБА_1 23.01.2015 р. дизельного палива в кількості 7100 літрів не підтверджено наданою для перевірки належним чином засвідченою копією «Кількісно-сумарних відомостей про рух ПММ» за січень 2015 року. Розрахунок реалізованих ПММ, які не відображено в обліку в сумі 116776,34 грн без ПДВ та розрахунок безоплатно отриманих ПММ в сумі 424299,47 грн без ПДВ перевіркою здійснено на підставі наданих засвідчених належним чином копій «Кількісно-сумарних відомостей про рух ПММ» та даних архіву ЄДРПН, оскільки ОСОБА_1 для перевірки не надані документи, що підтверджували би оприбуткування товарів, здійснення виплат постачальникам за вказаний товар. 20.03.2018 р. податковим органом було запропоновано ОСОБА_1 надати, зокрема, письмові пояснення щодо розбіжностей сум доходів та податкових зобов'язань з ПДВ, які виникли по операціям з придбання та продажу нафтопродуктів за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., письмові пояснення, щодо розбіжностей даних придбання та продажу нафтопродуктів між даними обліку суб'єкта господарювання та даними, наданих для перевірки первинних фінансово-господарських документів та даних архіву ЄДРПН, однак станом на 28.03.2018 р. документи та пояснення з вищезазначених питань ОСОБА_1 не були надані.

Також відповідач зазначив, що 20.03.2018 р., запропоновано ОСОБА_1 надати, зокрема, документи, якими підтверджено здійснення повернень товарів на суми яких було проведено зменшення сум доходів та податкових зобов'язань з ПДВ та письмові пояснення щодо розбіжностей сум доходів та податкових зобов'язань з ПДВ, які виникли по зазначеним операціям за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р. Однак, ОСОБА_1 не надано контролюючому органу документів з вказаного питання.

З вказаних підстав відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.07.2018 р. відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження за ініціативою суду з викликом сторін.

31.08.2018 р. позивач подав позовну заяву, в якій збільшив позовні вимоги. У зв'язку із збільшенням позовних вимог, в судовому засіданні 06.09.2018 р. ухвалою суду вирішено перейти до розгляду справи в загальному позовному провадженні та призначити підготовче засідання по справі на 09.10.2018 року.

В підготовчому судовому засіданні 09.10.2018 р. відкладено розгляд справи до 13.11.2018 р. за заявленим клопотанням представника позивача до надходження результатів експертизи.

03.11.2018 р. в підготовчому судовому засіданні представником позивача подано суду висновок судово-економічної експертизи діяльності ФОП ОСОБА_1 №36 від 09.11.2018 р. Представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи з метою ознайомитись з висновком експертизи та надати додаткові докази по справі. Суд вирішив задовольнити вказане клопотання представника податкового органу та відклав розгляд справи до 05.12.2018 року.

В підготовчому судовому засіданні 05.12.2018 р. відкладено розгляд справи до 17.01.2019 р. для надання учасниками справи додаткових доказів по справі.

16.01.2019 р. до суду надійшли від позивача та представника відповідача додаткові докази по справі.

В підготовчому судовому засіданні 17.01.2019 р. закрито підготовче провадження та вирішено призначити розгляд справи по суті спору на 01.02.2019 року.

В судовому засіданні 01.02.2019 р., після з'ясування обставин справи та дослідження доказів, учасниками справи подано клопотання про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження за наявними матеріалами у справі. Представник позивача підтримав позов, в той час як представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У звязку із вказаним суд вирішив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Оцінивши повідомлені представниками сторін обставини справи, суд вважає, що наявні достатні підстави для прийняття судового рішення.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва та реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р., за результатами якої складено акт №36/24-13-13-04-18/НОМЕР_1 від 28.03.2018 року. (том 1 а.с. 33-59).

В акті перевірки складено висновки про виявлені порушення:

- пп.2, пп.6, пп.8, пп.9 п.6 «Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність», затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16 вересня 2013 року № 481 та пп. „а" п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України, в частині невірного відображення отриманого від здійсненнягосподарської із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, суми фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, та суми чистого оподатковуваного доходу, які розраховуються як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6,7, 8);

- п.п.164.1.1., п.164.1, абз.2 п. 164.1 ст.164 та п. 177.1, п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р. на загальну суму 996145,19 грн, у тому числі за 2015 рік на 272866,02 грн, за 2016 рік на 495044,92 грн, за 2017 рік на 228234,25 грн, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 165883,11 грн, у тому числі за 2015 р. у сумі 35692,86 грн, за 2016 рік у сумі 89108,09 грн, за 2017 рік у сумі 41082,16 грн;

- п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності у сумі 14942,17 грн, у тому числі за 2015 рік на 4092,99 грн., за 2016 рік на 7425,67 грн, за 2017 р. на 3423,51 грн, в сумі 8763,31 грн;

- абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не нараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з оподатковуваного доходу на суму доходу (прибутку) всього у сумі 186787,75 грн., у тому числі: зі 2015 рік в сумі 68043,89 грн, за 2016 рік в сумі 68532,36 грн, за 2017 рік в сумі 50211,50 грн;

- п.184.7 ст.184 п.187.1 ст.137, п. 188.1 ст.188 Податкового кодексу України, внаслідок чого, перевіркою встановлено: завищення від'ємного значення, що переноситься до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за грудень 2015 року на 18581,0 грн та за березень 2016 року на 2903,0 грн; Заниження сум ПДВ що підлягає сплаті до державного бюджету у сумі 89036,00 грн, у тому числі: за грудень 2015 р. на 1397,0 грн за березень 2016 р. на 23538,0 грн, за липень 2016 р. на 4420,0 грн, за серпень 2016 р. на 3947,0 грн, за вересень 2016 р. на 3256,0 грн., за жовтень 2016 р. на 2495,0 грн, за листопад 2016 р. на 2662,0 грн, за грудень 2016 р. на 30226,0 грн; за 2017 рік у сумі 17095,0 грн (за січень - 1821,0 грн, за лютий - 128,0 грн, за березень - 135,0 грн, за квітень - 111,0 грн, за травень - 145,0 грн, за червень - 676,0 грн, за липень 2017 - 245,0 грн, за серпень - 462,0 грн, за вересень - 144,0 грн, за жовтень -155,0 грн, за листопад - 2988,0 грн, за грудень -10085,0 грн);

- п.44.6, п.44.7 ст. 44 Податкового кодексу України - ненадання посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документів, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності;

- п. 2,6 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті України», затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637, а саме: несвоєчасно оприбуткування (у день отримання) готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних чеків РРО (2- звіт і на загальну суму 1244,6 грн;

- п.9 ст.3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" № 265/95-ВР від 06.07.1995 року, не забезпечено щоденний друк фіскальних звітних чеків(2-звіт) на реєстраторі розрахунковиї операцій ф/н НОМЕР_2 за 18.03.2016 року; 05.06.2016 року; 16.09.2017 року;

- п. 231.6 статті 231 Податкового кодексу України, а саме: порушено граничні терміни реєстрації акцизних накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі акцизних накладних.

23.04.2018 р. позивач подав контролюючому органу заперечення проти акту №36/24-13-13-04-18/НОМЕР_1 від 28.03.2018 року. Крім того, 27.04.2018 р. позивач подав відповідачу копію видаткової накладної №6422 від 23.01.2015 р. стосовно отримання ПП ОСОБА_1 від ТОВ «Вогрітейл» дизельного пального в кількості 7100 літрів та копію товарно-транспортної накладної №ВРТ0006422 від 23.01.2015 р. щодо транспортування автомобілем НОМЕР_3 дизельного палива в кількості 7100 літрів замовнику ОСОБА_1 За результатами розгляду вказаних заперечень та поданих додаткових доказів відповідач встановив, що висновки викладені в акті перевірки відповідають вимогам чинного законодавства. (том 1 а.с. 21-25 ).

На підставі виявлених порушень податковим органом складено

- податкове повідомлення-рішення № від 08.05.2018 року, яким визначено податкове зобов'язання у сумі 165883,11 грн та штрафні санкції у сумі 41470,08 грн. з податку на доходи фізичних осіб;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску №Ф- від 08.05.2018 року у сумі 186787,75 грн;

- рішення про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску № від 10.05.2018 року у сумі 39140,79 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 08.05.2018 року, яким визначено податкове зобов'язання у сумі 14942,17 грн та штрафні санкції у сумі 3735,54 грн по військовому збору;

- податкове повідомлення-рішення № від 08.05.2018 року, яким визначено податкове зобов'язання у сумі 89036,0 грн та штрафні санкції у сумі 22259,0 грн з податку на додану вартість;

- податкове повідомлення-рішення № від 08.05.2018 року, яким встановлено завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду;

- податкове повідомлення-рішення № від 08.05.2018 року, яким визначені штрафні санкції у сумі 6223 грн за порушення норм з регулювання обігу готівки;

- податкове повідомлення-рішення № від 08.05.2018 р., яким визначені штрафні санкції у сумі 49674,94 грн за порушення термінів реєстрації акцизних накладних;

- податкове повідомлення-рішення № від 05.05.2018 р., яким визначено штрафні санкції у сумі 510 грн за ненадання посадовим особам контролюючого органу документів, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності. (том 1 а.с. 31-32, 202-208).

Позивач 21.05.2018 р. подав до Державної фіскальної служби України скаргу на прийняті податковим органом податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску. (том 1 а.с. 26-30).

18.06.2018 р. податковий орган розглянув та відмовив у задоволені скарги позивача від 21.05.2018 року. (том 1 а.с. 19-20).

До матеріалі справи додано лист податкового органу від 27.02.2018 р., в якому відповідач пропонував ОСОБА_1 надати до 28.02.2018 р. документи та їх завірені копії щодо спірних правовідносин у 2015-2017 роках. (том 1 а.с. 234). На вказаний лист позивач надав податковому органу перелік кредиторів та дебіторів станом на 01.01.2015 р. та на 31.12.2017 рік. (том 1 а.с. 235, 236).

Крім того, податковий орган 20.03.2018 р. надсилав позивачу запит про надання копій документів та пояснень з приводу предмета планової виїзної перевірки самозайнятої особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне страхування, дотримання норм законодавства щодо ввезення, виробництва та реалізації підакцизних товарів за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р. (а.с. 237-238). На вказаний запит позивач надав відповідь з поясненнями. (а.с. 239).

До матеріалів справи додано податкові декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2015-2017 роки. (том 1 а.с. 243-251).

Позивачем до матеріалів справи додано видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури складені за результатами придбання дизельного палива, бензину А-92 та А-95 у 2015-2017 роках. (том 1 а.с. 60-177).

Також в матеріалах справи містяться виписки здійснених розрахунків позивачем за 2015-2017 роки. (том 2 а.с. 2-30). До матеріалів справи позивачем також додано: копії виписок з банківських рахунків позивача за 2016-2017 роки; копії платіжних доручень за 2015-2016 роки; копія договору поставки нафтопродуктів від ТОВ «Нафта - 2020» від 13.03.2017 року №42; копія договору купівлі - продажу із ПП «Будівельна фірма Деніра» від 03.05.2017 р.; копія договору купівлі-продажу нафтопродуктів із ТОВ «Столиця-ВК» від 21.12.2016 року № 21/12/16-02; копія договору поставки нафтопродуктів із ТОВ «ТД РОСТОК» від 11.11.2016 року № 1148; копія договору поставки із ТОВ «АТЛАНТ-ОЙЛ» від 27.04.2016 року; копія договору поставки нафтопродуктів із ТОВ «НК ЕНЕРГОГРУП» від 05.07.2016 року № 05/07/16; копія договору поставки із ТОВ «БАРЕЛЬ ЛТД» від 11.09.2015 року. №110915-ХМ; копія генерального договору поставки нафтопродуктів із ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ» від 15.04.2015 року № 22-ДГ/32; копія договору поставки із ПП «Консул-Р» від 13.01.2015 року № 010-15; копія договору поставки нафтопродуктів із ТОВ «ГАРАНТ ОІЛ ГРУП» від 24.11.2016 року № 16ДТ/2411; копія договору поставки із ТОВ «ПАЛМАС» від 03.11.2016 року №031116-ХМ. (том 2 а.с. 33-110).

Податковим органом до матеріалів справи додано податкові накладні з придбання ФОП ОСОБА_1 у 2015-2017 роках дизельного пального, бензину А-92 та А-95, які були використані відповідачем під час перевірки. (том 2 а.с. 119-182).

До матеріалів справи позивачем додано висновок судово-економічної експертизи на замовлення ФОП ОСОБА_1 від 09.11.2018 р. №36 в якому встановлено, що документально не підтверджують висновки акту перевірки №36/24-13-13-04-18/НОМЕР_1 від 28.03.2018 р. щодо заниження в період з 2015-2017 роки податку на доходи фізичних осіб в сумі 165883,11 грн, військового збору в сумі 14942,17 грн, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 186787,75 грн, завищення відємного значення, що переноситься до складу податкового кредиту наступного податкового періоду за грудень 2015 р. в сумі 18581 грн та за березень 2016 р. в сумі 2903 грн, а також заниження сум ПДВ в сумі 89036 гривень. (том 2 а.с. 183-197).

Також в матеріалах справи міститься копія видаткової накладної №6422 від 23.01.2015 р. стосовно отримання ПП ОСОБА_1 від ТОВ «Вог рітейл» дизельного пального в кількості 7100 літрів та копія товарно-транспортної накладної №ВРТ0006422 від 23.01.2015 р. щодо транспортування автомобілем НОМЕР_3 дизельного палива в кількості 7100 літрів замовнику ОСОБА_1 (а.с. 203-204).

До матеріалів справи також додано виписку по банківському рахунку ОСОБА_1 за 2017 рік з відображенням руху коштів. (том 2 а.с. 205-250,том 3 а.с. 1-28).

На виконання вимог суду представником відповідача надано: копії з книги обліку розрахункових операцій на РРО за 2016-2018 роки та витяг з ІС «Податковий Блок»-«Чеки РРО» (том 3 а.с. 33-86), перелік наданих позивачем документів для проведення планової виїзної документальної перевірки за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 року. (а.с. 87-89).

Також, на виконання вимог суду позивачем надано завірену копію книг обліку доходів і витрат позивача за період, що перевірявся. (том 3 а.с. 90-128).

Додатково податковим органом надано суду інформацію щодо зареєстрованих отриманих та виданих акцизних накладних позивача у 2017 році. (а.с. 190-140 ).

Не погоджуючись із рішенням № від 10.05.2018 р. про застосування штрафних санкцій, вимогою про сплату боргу (недоїмки) №ф- від 08.05.2018 р., податковими повідомленнями - рішеннями від 08.05.2018 р. №, №, №, №, №, №, №, позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав.

Спірні правовідносини врегульовано Податковим кодексом України.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 р. №2755 -VI. (далі - ПК України)

Щодо наданих для перевірки податковому органу та суду доказів придбання та оприбуткування товарів (палива) у 2015-2017 р., пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування, суд зазначає наступне.

Відповідно до норм пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигід у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухобліку, та інших документів, установлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухобліку та нарахування податку.

За змістом частин першої та другої ст. 9 Закону про бухоблік (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухобліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Такі документи має бути складено під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто для бухобліку мають значення лише ті документи, що підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї етапі, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень рішень стало ненадання позивачем під час перевірки усіх первинних документів та документів фінансового підтвердження отриманого палива у 2015-2017 роках. На підтвердження придбання пального позивачем надано суду видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури складені за результатами придбання дизельного палива, бензину А-92 та А-95 у 2015-2017 роках.

Водночас, належного документального підтвердження понесених витрат на підставі вказаних документів придбаного палива, ні суду, ні податковому органу під час проведення перевірки позивача, надано не було.

З наданих суду виписок здійснених розрахунків позивачем за 2015-2017 р., копії виписок з банківських рахунків позивача за 2016-2017 роки, копій платіжних доручень за 2015-2016 р., копій з книги обліку розрахункових операцій на РРО за 2016-2018 р. та витягу з ІС «Податковий Блок»-«Чеки РРО» неможливо встановити кількість придбаного товару (палива) та понесених витрат у звітних 2015-2017 р. періодах.

Судом встановлено, що позивачем під час судового засідання та для перевірки не надано: банківські виписки по рахунках, з чітким прослідкуванням оплати за придбаний та реалізований товар; належні документи, на підтвердження оприбуткування товарів у заявлених розмірах постачання, їх залишки та кількість реалізації; документи що підтверджують зберігання зазначеного товару; документи якими підтверджено здійснення виплат постачальникам за вказаний товар; документи, якими було б підтверджено правомірність проведення операцій зі зменшення сум отриманих від покупців та проведених через РРО коштів.

Пунктом 121.1 статті 121 ПК України передбачено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає правомірним прийняття ГУ ДФС у Чернівецькій області податкового повідомлення-рішення від 08.05.2018 року № про застосування 510 грн штрафних санкцій.

Щодо визначення контролюючим органом за наслідками перевірки ОСОБА_1 чистого оподаткованого доходу та встановленого факту заниження загального оподаткованого доходу, суд зазначає наступне.

На підставі наданих суду доказів та акта перевірки №36/24-13-13-04-18/НОМЕР_1 від 28.03.2018 р., встановлено що за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р. самозайнята особа ОСОБА_1І, здійснював, зокрема, роздрібний продаж: паливно-мастильних матеріалів, продаж продуктів харчування, напоїв, тютюнових виробів, перебував на загальній системі оподаткування, та сплачував до бюджету самостійно розраховані авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб.

Суд звертає увагу, що порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності встановлений статтею 177 Податкового кодексу України.

Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 164.3 ст. 164 Податкового кодексу України - при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку , отримані ним як у грошовій, так і не грошовій формах.

Підпунктом 164.2.17 «є» пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України визначено, що до складу доходів включається вартість безоплатно отриманих товарів.

Відповідно до п. 177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 167.1 ст.167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

З врахуванням вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності за 2015 -2017 роки встановлено, що ОСОБА_1 занижено чистий оподаткований дохід за період з 01.01.15 р. по 31.12.17 р. на 996145,19 гривень.

Суд наголошує, що правові наслідки у вигляді права платника податків та зборів на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), підтвердженням чого є рух активів, зміна зобовязань чи власного капіталу платника, відповідність економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. (Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 24.04.2018 р. №808/1077/17).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.05.2018 р. № про сплату позивачем 165883,11 грн податку на доходи фізичних осіб та 41470,08 грн застосованих штрафних санкцій.

Щодо прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 08.05.2018 р. №, яким визначено зобовязання та штрафні санкції по військовому збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до встановлення податковим органом та судом факту заниження ОСОБА_1 чистого оподаткованого доходу за період з 01.01.15 р. по 31.12.17 р. на загальну суму 996145,19 грн, встановлено порушення вимог п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України у частині не нарахування, не утримання та несплати військового збору на загальну суму 14942,17 грн за 2015-2017 роки.

Суд звертає увагу, що ст. 163 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Згідно п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення від 08.05.2018 р. №.

Щодо готівкової виручки, зменшеної позивачем у звязку із реалізацією паливно-мастильних матеріалів, суд зазначає наступне.

Як встановлено матеріалами перевірки позивача, ОСОБА_1 у період з 2015-2017 роки зменшив готівкову виручку за реалізоване паливо (проведене через РРО) в загальній сумі 247532 грн у тому числі ПДВ 38450 гривень. З приводу вказаного факту позивач зазначив, що у випадках коли об'єм замовленого палива не вміщався у паливний бак - зменшувався об'єм палива і в касу вносилися кошти за фактично отриманий товар. У такому разі, кошти не поверталися, а лише зменшувалась кількість відпущеного товару.

Відповідно до п. 8 розділу ІІІ наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження порядків щодо реєстрації реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій» від 14.06.2016 р. №547 визначено, що якщо сума коштів, виданих при поверненні товару чи рекомпенсації раніше оплаченої послуги, перевищує 100 гривень, матеріально відповідальна особа господарської одиниці або особа, яка безпосередньо здійснює розрахунки, повинна скласти акт про видачу коштів. В акті необхідно зазначити дані документа, що встановлює особу покупця, який повертає товар (відмовляється від послуги), відомості про товар (послугу), суму виданих коштів, номер, дату і час видачі розрахункового документа, який підтверджує купівлю товару (отримання послуги).

Такий самий акт складається при скасуванні помилково проведеної через РРО суми розрахунку. В акті вказуються дані про помилкову суму та реквізити розрахункового документа. Акти про видачу коштів та акти про скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку передаються до бухгалтерії суб'єкта господарювання і зберігаються протягом трьох років.

Водночас, позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження правомірності зменшення у період з 2015-2017 роки готівкової виручки за реалізоване паливо (проведене через РРО). Крім того, позивач не надав суду доказів складання актів помилково проведених через РРО сум розрахунку. У зв'язку із вказаним кількість реалізованого пального не відповідає сумі його реалізації. З наданих суду книг обліку розрахункових операцій на РРО неможливо встановити кількість та суму фактично реалізованого чи повернутого товару у період з 2015-2017 роки.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 08.05.2018 р. № про визначення грошового зобовязання з податку на додану вартість та № про зменшення відємного значення податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в 2015-2017 р. ОСОБА_1 був зареєстрований платником ПДВ.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 184.7 ст. 184 ПК України якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов'язаний визначити податкові зобов'язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Згідно з п. 192.2 ст. 192 ПК України зменшення суми податкових зобов'язань платника податку - постачальника в разі зміни суми компенсації вартості товарів/послуг, наданих особам, що не були платниками цього податку на дату такого постачання, дозволяється лише при поверненні раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачу повної грошової компенсації їх вартості, у тому числі при перегляді цін, пов'язаних з гарантійною заміною товарів або низькоякісних товарів відповідно до закону або договору.

На підставі наданих суду доказів та акта перевірки №36/24-13-13-04-18/НОМЕР_1 від 28.03.2018 р., встановлено що за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р. позивач завищив відємне значення, що переноситься до складу податкового кредиту за грудень 2015 р. в сумі 18581 грн та за березень 2016 року. Також позивачем занижено ПДВ, що підлягає сплаті до державного бюджету в сумі 89036 гривень.

У зв'язку із вказаним суд вважає правомірними податкові повідомлення-рішення від 08.05.2018 р. № про визначення грошового зобовязання з податку на додану вартість та № про зменшення відємного значення податку на додану вартість.

Щодо вимоги позивача про скасування податкового повідомлення рішення від 08.05.2018 р. №, прийнятого внаслідок виявленого порушення граничних термінів реєстрації акцизних накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі акцизних накладних та податкового повідомлення рішення № від 08.05.2018 р., яким визначено суму штрафних санкцій за порушення у сфері застосування реєстраторів розрахункових операцій, суд звертає увагу, що позивачем не надано обґрунтувань та доказів протиправності їх прийняття. У звязку із вказаним судом не встановлено їх протиправність та наявність підстав для скасування.

Щодо наданого позивачем висновку судово-економічної експертизи діяльності ФОП ОСОБА_1 №36 від 09.11.2018 р., суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд звертає увагу, що згідно з ст. 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу.

Статтею 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не приймає до уваги висновки судово-економічної експертизи діяльності ФОП ОСОБА_1 №36 від 09.11.2018 р., оскільки з вказаного висновку неможливо встановити докази, на підставі яких надано оцінку спірним правовідносинам, не вказано розрахунки встановлених витрат та доходу позивача у 2015-2017 роках з придбання та реалізації паливно-мастильних матеріалів, не відображено співставлення сум первинних документів та даних проведеної експертизи, не зазначено розбіжність встановлених податковим органом висновків та наданих для експертизи документів.

Щодо оскарження позивачем рішення № від 10.05.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2018 року №Ф-, суд зазначає наступне.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. № 2464-VІ визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у проваджені ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно з п. 2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для фізичних осіб - підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування встановлюється у розмірі 22 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Суд звертає увагу, що відповідно до даних документальної перевірки, дохід, отриманий від господарської діяльності ОСОБА_1, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та на які нараховується єдиний внесок було занижено за 2015-2017 р. на загальну суму 196092,03 гривень.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 затверджена Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція), яка визначає процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів.

Відповідно до положень підпункту 3 пункту 1 розділу II Інструкції визначено, що фізичні особи - підприємці є платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно з підпунктом 1 пункту 5 розділу IV Інструкції обчислення сум єдиного внеску зазначеною категорією платників здійснюється на підставі даних річних податкових декларацій (річної звітності) та результатів перевірок діяльності таких осіб, що призвела до збільшення або зменшення розміру доходу, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до підпункту 2 пункту 5 розділу IV Інструкції платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних - річної податкової декларації. При визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість місяців, у яких отримано дохід (прибуток).

Судом встановлено, на підставі матеріалів проведеної перевірки, що позивачем за 2015-2017 роки не нараховано єдиний внесок, який підлягає нарахуванню з доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, а саме: за 2015 рік в сумі 68043,89 грн, за 2016 рік в сумі 68532,36 грн, за 2017 рік в сумі 50211,50 грн., чим порушено п.2 ст.7, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Тобто, у зв'язку із донарахуванням податковим органом ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб за 2015-2017 роки, які позивач безпідставно занизив, суд дійшов висновку про правомірність дій щодо донарахування зобов'язань зі сплати єдиного внеску за 2015-2017 роки.

Відповідно до п.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внесу накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Згідно з пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

На підставі вказаного, суд дійшов висновку, що рішення № від 10.05.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.05.2018 року №Ф- є законними і обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства.

Відтак, на підставі вказаного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено суду правомірність та законність прийнятих рішень. Позивач не надав належних доказів на підтвердження обґрунтувань позовних вимог.

Згідно з вимогами статей 132-143 КАС України суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України ,-

В И Р І Ш И В:

1. Відмовити у задоволені позовних вимог повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 (вул. Якобашвілі, 19, с.Тарасівці, Новоселицький район, Чернівецька область,60350, РНОКПП НОМЕР_1);

відповідач: Головне управління ДФС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, 3).

Суддя Т.М. Брезіна