Справа № 682/3134/17
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 682/3134/17

Головуючий у 1-й інстанції: Маршал І.М.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

28 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2018 року (м. Славута) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Полонської міської ради об'єднаної територіальної громади Хмельницької області про визнання окремих положень рішення не чинними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Славутського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Полонської міської ради об'єднаної територіальної громади Хмельницької області про визнання окремих положень рішення не чинними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано нечинним та скасовано підпункт 4.8 пункту 4 рішення №3 від 25 жовтня 2017 року 38-ї сесії 1 скликання Полонської міської ради об'єднаної територіальної громади Хмельницької області, якою заяву ОСОБА_2 від 19.12.2016 року залишено без задоволення; зобов'язано Полонську міську раду об'єднаної територіальної громади Хмельницької області розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_2 від 19 грудня 2016 року про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; стягнуто на користь ОСОБА_2 213,33 грн судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Полонської міської ради об'єднаної територіальної громади; в решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась. Разом з тим, 27 березня 2019 року на адресу суду через канцелярію надійшло клопотання представника відповідача про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи положення частини 3 статті 194 КАС України, де вказано, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив провести розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 19 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Полонської міської ради об'єднаної територіальної громади із заявою, в якій просив надати дозвіл на виготовлення технічної документації щодо відведення земельних ділянок орієнтовно площею 0,07 га та 0,18 га для ведення особистого селянського господарства з метою передачі у приватну власність, які розташовані в с. Новоселиця по вул. Шевченка.

Рішенням 38-ї сесії 1 скликання Полонської міської ради об'єднаної територіальної громади від 25 жовтня 2017 року № 3 підп.4.8. пункту 4 заяву ОСОБА_2 від 19 грудня 2016 року ухвалено залишити без задоволення у зв'язку з тим, що дані земельні ділянки знаходяться в користуванні ОСОБА_3

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з часткової доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту б) частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Стаття 116 ЗК України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

Згідно частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року справі № 21-358а13 та в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Колегія суддів зазначає, що фактичною обставиною відмови у наданні позивачу дозволу на виготовлення технічної документації щодо відведення земельних ділянок є перебування такої земельної ділянки у користуванні третьої особи.

Проте, чинним законодавством не передбачено право міської ради відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з доводами суду першої інстанції, що відповідач відмовив у задоволенні заяві ОСОБА_2 з непередбачених законом підстав. А відтак, підпункт 4.8 пункту 4 рішення №3 від 25 жовтня 2017 року 38-ї сесії 1 скликання Полонської міської ради об'єднаної територіальної громади Хмельницької області слід визнати нечинним та скасувати, а також зобов'язати Полонську міську раду об'єднаної територіальної громади Хмельницької області розглянути на черговій сесії заяву ОСОБА_2 від 19 грудня 2016 року про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Щодо позовних вимог про визнання нечинним та скасування рішення №3 від 25.10.2017 року 38-ї сесії 1 скликання Полонської міської ради об'єднаної територіальної громади Хмельницької області в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_5, проживаючому в АДРЕСА_1, а також про призупинення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та процес оформлення даних ділянок у приватну власність ОСОБА_3 та за умови, якщо розроблення проекту та оформлення земельних ділянок у приватну власність відбулося - визнати нечинним та скасувати їх результати, то вони задоволенню не підлягають зважаючи на наступне.

Адміністративне судочинство, згідно з частиною першою статті 2 КАС України спрямоване на справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Права, свободи та інтереси, які захищають адміністративні суди, можуть бути різноманітними. Однак, при цьому, слід враховувати, що при визначенні об'єкта захисту в адміністративному судочинстві крім сфери відносин, необхідно враховувати у випадках звернення до суду особи - наступність захисту. Тобто, необхідним є наявність встановленого судом факту порушення прав, свобод та інтересів такої особи.

Тому, виходячи із загального розуміння правового спору, публічно-правовий спір це відносини, які виникають внаслідок реального або уявного порушення прав, свобод та інтересів учасників публічно-правових відносин.

Виходячи з наведеного, відсутність правовідносин виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє порушення права, що підлягає судовому захисту.

У даній ситуації позивачем помилково тлумачиться порушення його прав, а відтак і невідповідно обрано спосіб захисту (відновлення) порушеного права.

При цьому, позивачем позовну вимогу про призупинення розроблення проекту землеустрою та ймовірного оформлення у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_3 сформульовано як припущення про ймовірне порушення права, що за своєю суттю виключає можливість судового захисту.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання Полонської міської ради виплатити позивачу грошову компенсацію в розмірі 200 000 гривень за нанесену йому моральну шкоду, пов'язану із втратою роботи та втратою довіри до органів місцевого самоврядування, дієвість законів та втратою віри в побудову правової держави, колегія суддів зазначає наступне.

Під моральною шкодою, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Постановою Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5 зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, звертаючись до суду з вказаною вимогою позивач повинен був зазначити та довести в чому саме полягає завдана йому моральна шкода та надати докази, якими це підтверджується.

Враховуючи те, що позивачем не надано доказів завдання йому такої шкоди та причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача і такою шкодою, тому вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції, що частковому задоволенню підлягає вимога про стягнення із відповідача судового збору в сумі 213,33 грн за рахунок бюджетних асигнувань Полонської міської ради об'єднаної територіальної громади відповідно до положень ст. 139 КАС України. В решті вимог щодо виплати позивачу грошової компенсації за два попередньо ним подані позови до відповідача, то такі задоволенню не підлягають, оскільки розмір відшкодування судового збору вирішується при вирішенні позову, за яким судовий збір сплачувався.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 квітня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І. Боровицький О. А.