Справа № 540/120/19
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/120/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гомельчука С.В.,

при секретарі Воронцовій К.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Виробничого кооперативу "Торговельно-заготівельна фірма "Дніпровець" до Виконавчого комітету Херсонської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 21 листопада 2018 року № 387,

встановив:

Виробничий кооператив "Торговельно-заготівельна фірма "Дніпровець" (надалі - позивач, ВК «Дніпровець») звернувся з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Херсонської міської ради (надалі відповідач, виконавчий комітет), в якому просить визнати протиправними рішення виконавчого комітету від 21 листопада 2018 року №387 "Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства в утриманні об'єктів благоустрою міста Херсона."

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при прийнятті спірного рішення, яким затверджено порядок визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд в утриманні обєктів благоустрою м. Херсона, відповідачем порушено положення ч.4 ст.15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», які надають право власнику тимчасової споруди брати пайову участь в утриманні цього обєкт благоустрою, а не обовязок, як це передбачено положеннями прийнятого порядку. Крім того, аналіз положень оскаржуваного акту свідчать про те, що він є регуляторним актом, процедура прийняття якого не відповідає вимогам Закону України «Про засади державної регуляторної політики в сфері господарської діяльності». За таких умов спірний акт і протиправним.

Ухвалою суду від 10 січня 2019 року провадження у справі відкрито, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 07 лютого 2019 року. За клопотанням представника відповідача розгляд справи відкладено на 27 березня 2019 року.

В призначений час в судове засідання зявився представник позивача, який підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши думку представника позивача, суд вирішив розглядати справу без присутності представника відповідача, що не суперечить положенням ч. 3 ст.205 КАС України.

Відповідачем не надано відзив на адміністративний позов, що у відповідності до ч.4 с.159 КАС України кваліфікується судом як визнання позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Херсонської міської ради від 21 листопада 2018 року №387 "Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства в утриманні об'єктів благоустрою міста Херсона" (надалі Рішення) затверджено однойменний Порядок. Порядком встановлені принципи визначення обсягу (розміру) пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд в утриманні обєктів благоустрою м.Херсона та методика його розрахунку, а також порядок залучення та використання пайової участі.

Вважаючи, що Рішення порушує права позивача, ВК «Дніпровець» звернувся до суду для його скасування.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про благоустрій населення» від 06 вересня 2005 року № 2807-ІV (далі- Закон №2807) визначено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Стаття 13 Закону №2807 містить перелік обєктів благоустрою населених пунктів, серед яких, між іншим, території будівель та споруд інженерного захисту територій; території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору, інші території в межах населеного пункту.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, в тому числі визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об'єктів благоустрою (п.10 ч.2 ст.10 Закону №2807).

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.15 Закону №2807 органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання обєктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких обєктів.

Власник тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованої на території об'єкта благоустрою державної та комунальної власності, зобов'язаний забезпечити належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території або може брати пайову участь в утриманні цього об'єкта благоустрою на умовах договору, укладеного із підприємством або балансоутримувачем.

Типовий договір щодо пайової участі в утриманні обєкта благоустрою затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Такий договір затверджено наказом Мінрегіонрозвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 12 листопада 2013 року №537 «Про затвердження Типового договору щодо пайової участі в утриманні обєкта благоустрою і містить загальні принципи механізму взаємодії підприємств з утримання обєктів благоустрою державної та комунальної власності або балансоутримувачів цих обєктів з власниками тимчасових споруд.

Отже, власник тимчасової споруди має вибір способу забезпечення належного утримання прилеглої до цієї споруди території та вправі, але не зобовязаний, укладати договір щодо пайової участі в утриманні благоустрою із підприємством або балансоутримувачем. Не укладення договору не позбавляє власника споруди самостійно забезпечувати належне утримання прилеглої до тимчасової споруди території.

Проте, пунктом 4 розділу 4 Порядку визначено безальтернативний спосіб забезпечення належного утримання прилеглої до споруди території, а саме: пайову участь сплачують фізичні особи, фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які оформляють дозвільні документи на розміщення тимчасової споруди.

Тобто, положення Порядку носять імперативний характер і передбачають, що у разі встановлення (розміщення) тимчасової споруди власника споруди зобовязаний сплачувати пайову участь в утриманні обєктів благоустрою, що суперечить положенням ст.15 Закону №2807.

Крім того, положення ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» надають поняття тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально- культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності та визначають порядок їх розміщення. Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року №244 (далі- Порядок №244).

Відповідно до вимог п.1.7 розділу І Порядку №244 розміщення окремих тимчасових споруд (як стаціонарних так і пересувних) здійснюється згідно з цим Порядком.

Пунктами 2.4-2.5 розділу ІІ Порядку №244 встановлено, що відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання заяви. Про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом трьох робочих днів з дня такого визначення відповідності намірів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС.

Отже, розташування тимчасових споруд здійснюється виключно у відповідності до Порядку №244.

Разом з тим, спірним Порядком передбачено, що тільки після укладення договору про сплату пайової участі, сплати 100% плати за цим договором оформляється довідка про погодження щодо розміщення на обєкт благоустрою тимчасової споруди (підпункти 4.6- 4.9 Порядку), що є додатковим механізмом до процедури розміщення тимчасових споруд, не передбачений законодавством.

Відповідно до положень ч.1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики» регуляторний акт це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та субєктами господарювання. Регуляторний орган - місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування.

Аналіз положень спірного акту, його спрямування, порядок застосування та коло осіб, котрі задіяні в відносинах, які врегульовані Порядком доводять, що спірне Рішення носить характер регуляторного.

Згідно ч.ч.1-2 ст.21 Закону проекти регуляторних актів, які розробляються центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, територіальними органами центральних органів виконавчої влади, підлягають погодженню із уповноваженим органом.

Для погодження до уповноваженого органу разом з проектом регуляторного акта подаються аналіз регуляторного впливу цього проекту та копія оприлюдненого повідомлення про оприлюднення проекту з метою одержання зауважень і пропозицій.

Регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом виконавчої влади або його посадовою особою, якщо наявна хоча б одна з таких обставин:

- відсутній аналіз регуляторного впливу;

- проект регуляторного акта не був оприлюднений;

- проект регуляторного акта не був поданий на погодження із уповноваженим органом;

- щодо проекту регуляторного акта уповноваженим органом було прийнято рішення про відмову в його погодженні.

У разі виявлення будь-якої з цих обставин уповноважений орган повідомляє про це орган виконавчої влади, його посадову особу, уповноважену на прийняття або схвалення регуляторного акта, а якщо регуляторний акт підлягає державній реєстрації в органах юстиції - також орган юстиції, до компетенції якого належить здійснення державної реєстрації цього регуляторного акта (ч.ч.1-2 ст.25 Закону).

В матеріалах справи в наявності лист Державної регуляторної служби України, б/н, «Щодо розгляду проекту рішення», де регуляторна служба надає аналіз проекту спірного Рішення і повідомляє відповідача про невідповідність проекту рішення нормам діючого законодавства України.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які спростовують доводи позивача.

Таким чином, виходячи з аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та такими, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 6 ,9, 12, 14, 44, 139, 241 - 246, 250 , 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Виробничого кооперативу "Торговельно-заготівельна фірма "Дніпровець" (, м. Херсон, вул. І.Куліка, 133) задовольнити повністю.

Визнати протиправними рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради (, м. Херсон, пр. Ушакова, 37) від 21 листопада 2018 року № 387 "Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства в утриманні об'єктів благоустрою міста Херсона."

Стягнути з виконавчого комітету Херсонської міської ради (, м. Херсон, пр. Ушакова, 37) на користь Виробничого кооперативу "Торговельно- заготівельна фірма "Дніпровець" (, м. Херсон, вул. І.Куліка, буд. 133) судовий збір у розмірі 1921,00 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 29 березня 2019 р.

Суддя Гомельчук С.В.

кат. 114000000