Справа № 1340/4831/18
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/4831/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2019 року
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Алов-Буд» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Алов-Буд» (далі ТОВ «Алов-Буд», позивач) 18.10.2018 звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області (далі - ГУ Держпраці у Львівській області, відповідач) з вимогою визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ1000/460/АВ/ФС-1 від 25.09.2018. Позивач не погоджується з прийнятою постановою, вважає її протиправною. Вказує, що докази отримання ОСОБА_3 заробітної плати, відпускних, інших виплат чи підпорядкування її правилам внутрішньому трудовому розпорядку, що відповідно до вимог ст. 24 КЗпП України, покладало б на товариство обовязок укласти зі ОСОБА_3 трудовий договір та виконати вимоги частини третьої цієї статті відсутні, а тому відсутній і склад правопорушення. Позивач вважає, що оскільки законодавство не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) про надання послуг, то сторони договору вільні у своєму виборі щодо форми оформлення їх відносин, а тому на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.
Відповідач позов не визнає. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву (а.с. 56-63), просить суд відмовити в задоволенні позову ТОВ «Алов-Буд» в повному обсязі. Зазначає, що фактичною підставою накладення штрафу є допуск підприємством до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом власника чи уповноваженого ним органу з повідомленням органу ДФС про прийняття працівника на роботу. Контролюючий орган дійшов висновку, що надані адміністрацією ТОВ «Алов-Буд» цивільно-правові договори, котрі щомісяця укладалися з фізичною особою ОСОБА_3 (медпрацівником) про надання послуг з проведення огляду водіїв відповідно до встановленого підприємством графіку фактично підміняли трудовий договір: - робота медпрацівника була систематичною; - товариство встановило медпрацівнику строк здійснення оплати та її незмінний розмір щомісячний розмір; - в договорі зазначено посаду «медпрацівник», яка визначена Класифікатором професій ДК 003:2010; - підприємство визначає медпрацівнику час та місце проходження щоденного передрейсового медичного огляду водіїв згідно графіка. Ці обставини підтверджують періодичне виконання одноманітної трудової функції однією і тією ж особою в інтересах одного роботодавця. Додатково представник відповідача наголосив, що ОСОБА_3 не мала ліцензії на здійснення медичної практики, тому могла здійснювати функції з контролю за станом здоровя водіїв, лише перебуваючи в штаті підприємства. Представник відповідача звернув увагу суду, що згідно наказу позивача № 82/Кпр від 02.10.2018 ОСОБА_3 прийнята на роботу з неповним робочим днем на посаду медсестри, а отже підприємство після застосування до нього штрафу ускнуло допущене правопорушення.
23.11.2018 позивач подав відповідь на відзив (а.с. 48-51) та вказав, що інспектори праці не взяли до уваги те, що ОСОБА_3 жодних інших функціональних обовязків медичної сестри не виконувала, її функції були обмежені виключно здійсненням щоденних передрейсових оглядів водіїв відповідно до графіку. Прийняття ОСОБА_3 02.10.2018 на роботу не стосується предмета спору, оскільки не охоплює період проведення інспекційного відвідування.
Суд зясував зміст та підстави позовних вимог, заслухав пояснення представників сторін, доводи заяв по суті спору, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:
ТОВ «Алов-Буд» зареєстроване як юридична особа 14.06.2017 (а.с. 63-64), серед основних видів діяльності за КВЕД є вантажний автомобільний транспорт, надання в оренду та експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна, надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів.
Відповідно до Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України, Міністерства внутрішніх справ України від 31.01.2013 № 65/80 між ТОВ «Алов-Буд» (по договору - Товариство) та ОСОБА_3 (по договору Медпрацівник) укладено договори № 1 від 01.04.2018, № 2 від 01.05.2018, № 3 від 01.06.2018, № 4 від 01.07.2018, відповідно до яких Медпрацівник надає Товариству послуги з проведення щоденного передрейсового медичного огляду водіїв відповідно до графіку. Як обумовлено в пункті 2 цих договорів Медпрацівник зобовязується проводити щоденний передрейсовий огляд водіїв Товариства відповідно до графіку. Товариство зобовязується визначити час та місце проходження щоденного передрейсового медичного огляду водіїв, згідно графіка, а також зобовязати водіїв особисто проходити щоденно передрейсовий медичний огляд водіїв перед виходом на роботу. Вартість послуг Медпрацівника згідно з пунктом 3.1 договорів становить 2484,48 грн. на місяць. Оплата здійснюється до 5-го числа наступного місяця на підставі акту виконаних робіт (п.п. 3.3 п. 3 договорів, а.с. 18-21).
ОСОБА_3 як медпрацівник в квітні-липні 2018 року здійснювала щоденний передрейсовий медичний огляд водіїв ТОВ «Алов-Буд», про що сторони склали акти приймання-передачі виконаних робіт № 1 від 30.04.2018, № 2 від 31.05.2018, № 3 від 30.06.2018, № 4 від 31.07.2018 (а.с. 22-25), а ТОВ «Алов-Буд» оплатило ці роботи.
В період з 30.08.2018 по 31.08.2018 відповідно до наказу ГУ Держпраці у Львівській області № 1989-П від 28.08.2018, на підставі направлення від 28.08.2018 за № 1809 (а.с. 64,66) посадові особи Головного управління Держпраці у Львівській області провели інспекційне відвідування ТОВ «Алов-Буд» щодо додержання вимог законодавства про працю. За результатами цього інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЛВ1000/460/АВ від 31.08.2018 (а.с. 11-14). В розділі ІІІ цього акта здійснено опис виявлених порушень законодавства про працю (а.с. 12-14), зокрема, в пункті 11 розділу ІІІ акта інспекційного відвідування зазначено про порушення ТОВ «Алов-Буд» частини третьої статті 24 КЗпП, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», а саме працівник допущений до роботи без укладення трудового договору оформленого наказом власника або уповноваженого ним органу та повідомлення орган ДФС про прийняття працівника на роботу. Зміст порушення такий (а.с. 13-14):
відповідно до наданого адміністрацією Товариства цивільно-правового договору № 1 від 01.04.2018, котрий укладено між фізичною особою ОСОБА_3 (надалі - Медпрацівник) з однієї сторони та ТОВ «Алов-Буд» (Товариство), Медпрацівник надає Товариству послуги з проведення щоденного передрейсового медичного огляду водіїв відповідно до графіку. Зазначені договори аналогічного змісту укладались щомісячно, а саме: договір № 2 з 01.05.2018 по 31.05.2018, договір № 3 з 01.06.2018 по 30.06.2018, договір № 4 з 01.07.2018 по 31.07.2018. Вартість послуг згідно договору складає 2484,48 грн. щомісячною. При огляді цивільно-правових договорів встановлено, що в договорах зазначено посаду «Медпрацівник», яка визначена Класифікатором професій ДК 0003:2010 та є загальнообовязковою для всіх підприємств, установ, організацій та фізичних осіб-підприємців, які використовують найману працю незалежно від форми власності. Товариство Медпрацівнику визначає час та місце проходження щоденного передрейсового медичного огляду водіїв, згідно графіка. Товариство зобовязує водіїв особисто проходити щоденно передрейсовий медичний огляд перед виходом на роботу, тобто особа, що виконує трудову функцію Медпрацівника щоденно здійснює фактичний допуск штатних працівників Товариства до роботи. Товариство Медпрацівнику встановило строк здійснення оплати до 5-го числа наступного місяця. Вартість послуг встановлено в розмірі 2484,48 грн. на місяць та є незмінною щомісяця. В ході інспекційного відвідування надано акти приймання-передачі виконаних робіт, які складаються помісячно, зокрема від 30.01.2018, від 31.05.2018, від 30.06.2018, від 31.07.2018 та на підставі яких проведено оплату за виконані роботи згідно платіжних доручень №№ 484, 512, 543, 577, що підтверджують періодичне виконання одноманітної трудової функції однією і тією ж особою в інтересах одного роботодавця (Товариства). Згідно предмету договору не визначено ані кількість медоглядів, що мають бути проведені протягом дії договору (місяць), ані вартість проведення одного медогляду. Наведене свідчить про підміну трудового договору цивільно-правовим.
На підставі висновків акта інспекційного відвідування відповідач 25.09.2018 прийняв постанову № ЛВ1000/460/АВ/ФС-1 (а.с. 15-17) про накладення на ТОВ «Алов-Буд» штрафу у розмірі 111690 грн. за порушення вимог частин першої, третьої статті 24 Кодексу законів про працю України та постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу».
02.10.2018 за письмовою заявою ОСОБА_4 від 28.09.2018 директор ТОВ «Алов-Буд» видав наказ № 82/Кпр про прийняття на роботу за сумісництвом на посаду медсестри ОСОБА_4 (а.с. 76-77).
10.10.2018 ОСОБА_4 подала директору ТОВ «Алов-Буд» пояснення, в якому зазначила, що заяви про прийняття на роботу вона не подавала, оскільки має основне місце роботи та фізично не може працювати на ще одній роботі. Інших функціональних обовязків, окрім обумовлених, укладеними з товариством договорами щодо щоденного передрейсового огляду водіїв не виконувала, внутрішньому трудовому розпорядку не підпорядковується, самостійно організовує свою роботу (а.с. 26).
При оцінці спірних правовідносин та прийнятті рішення суд керується такими нормами права:
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 N 877-V (далі Закон N 877-V).
Як зазначено в статті 1 Закону N 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Частиною четвертою статті 2 Закону N 877-V визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина 5 статті 2 Закону N 877-V).
Відповідно до положень статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України Кабінет Міністрів України постановою від 26.04.2017 № 295 затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань.
Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад, посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (пункт 3 Порядку № 295).
Відповідно до пп. 4 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю.
Про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню (пункт 8 Порядку № 295).
Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення (пункт 9 Порядку № 295).
Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування (пункт 20 Порядку № 295).
Пунктом 21 Порядку № 295 визначено, що якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.
Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим за підстав, наведених в частині першій статті 24 КЗпП.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП).
На виконання частини третьої статті 24 КЗпП Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» № 413 від 17.06.2015 (далі Постанова №413).
За правилом, визначеним Постановою № 413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором […].
Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».
Частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 ЦК України. Згідно з цією нормою договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (стаття 902 ЦК України). Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором(частина перша статті 903 ЦК України). Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (стаття 905 ЦК України).
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок №509).
Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.
Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.
Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (пункти 3, 4 Порядку № 509).
Згідно пунктом 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
В пункту 7 Порядку № 509 визначено, що справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу (пункт 8 Порядку № 509).
При прийнятті рішення суд оцінює такі мотиви сторін:
оскаржуваною постановою № ЛВ1000/460/АВ/ФС-1 від 25.09.2018 до ТОВ «Алов-Буд» застосовано штраф в розмірі 111690 грн. за порушення вимог частини третьої статті 24 КЗпП України, Постанови № 413, допуску до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом власника чи уповноваженого ним органу та повідомлення органу ДФС про прийняття працівника на роботу. Інспектор праці, на підставі аналізу цивільно-правових договорів, укладених з медпрацівником ОСОБА_3 дійшла висновку про підміну Товариством трудового договору цивільно-правовим. ТОВ «Алов-Буд» заперечує факт вчинення цього порушення вважає, що оскільки законодавство не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) про надання послуг, то сторони договору вільні у своєму виборі щодо форми оформлення їх відносин, а тому на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.
Оцінюючи аргументи сторін з цього приводу суд зауважує таке:
істотною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. Трудовий договір - це договір між працівником і роботодавцем, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а роботодавець - виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором й угодою сторін. За трудовим договором працівник зобов'язаний систематично виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, тобто виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання певного конкретного завдання трудова діяльність не припиняється. Водночас предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною (виконавцем) певного, наперед визначеного сторонами обсягу робіт/послуг за винагороду, при цьому процес організації трудової діяльності виконавця залишається за межами регулювання договору. Метою договору для замовника є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений; він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. При цьому на особу, яка виконує роботи/надає послуги за цивільно-правовим договором, не поширюються встановлені державою мінімальні гарантії щодо розміру, порядку та строків оплати праці, нормування робочого часу та часу відпочинку (в т.ч. надання оплачуваних відпусток), охорони праці тощо.
Суд здійснив аналіз правовідносин ТОВ «Алов-Буд» та медпрацівника та встановив таке: ОСОБА_3 здійснювала щоденний передрейсовий огляд водіїв підприємства відповідно до затвердженого підприємством графіку, за що отримувала оплату в сумі 2484,48 грн. на місяць, ця винагорода була незмінною та щомісяця здійснювалась до 5-го числа наступного місяця. Підприємство визначало місце проходження огляду та зобовязувало водіїв перед виходом на роботу особисто щоденно проходити передрейсовий медичний огляд. Отже, медпрацівник ОСОБА_3:
- систематично виконувала одну і ту ж роботу, що полягала в передрейсовому медичному огляді водіїв підприємства, тобто щоденно здійснювала фактичний допуск штатних працівників товариства до роботи;
- щомісяця отримувала оплату за надані послуги до 5-го числа наступного місяця в одному і тому ж розмірі;
- надавала послуги у визначені підприємством місці згідно графіка.
Відповідно до пункту 1.8. розділу І Положення про медичний огляд кандидатів у водії та водіїв транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України, Міністерства внутрішніх справ України 31.01.2013 № 65/80 щозмінні передрейсові та післярейсові медичні огляди водіїв транспортних засобів здійснюються лікарями лікувального профілю та/або молодшими медичними працівниками з медичною освітою за спеціальністю «сестринська справа», «лікувальна справа» (далі - медичні працівники). Відповідно до Національного класифікатора України «Класифікатор професій ДК 003:2010», затвердженого наказом Держспоживстадарту України 28.07.2010 N 327, до професій належить сестра медична.
Оцінка всіх цих обставин в їх сукупності дозволяє суду зробити висновок, що ОСОБА_3 систематично виконувала одноманітну трудову функцію в інтересах одного роботодавця. Предмет наданих до інспекційного відвідування договорів не визначав кількість медоглядів, що мають бути проведені протягом строку дії договору(місяця) та вартість проведення одного медогляду; предметом договорів фактично був процес праці, а не конкретна послуга. ОСОБА_3 не організовувала свою роботу самостійно, а виконувала її відповідно до затвердженого підприємством графіка. За таких обставин факт оформлення цих відносин у формі цивільно-правових договорів не змінює характеру цих відносин, які фактично є трудовими. Такі дії роботодавця (оформлення трудових відносин у формі цивільно-правових договорів) перешкоджають реалізації працівником права на належну оплату праці та відпочинок, на щорічну оплачувану відпустку, на здорові і безпечні умови праці, матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття тощо та є протиправними.
Тому суд вважає, що відповідач дійшов обґрунтованого висновку про порушення ТОВ «Алов-Буд» вимог статті 24 КЗпП та Постанови № 413, а відтак оскаржувана постанова про накладення штрафу уповноваженими особами є правомірною.
Суд враховує також і той факт, що позивач після завершення інспекційного відвідування та притягнення до відповідальності видав наказ про прийняття ОСОБА_3 на роботу на посаду медичної сестри за сумісництвом, що свідчить про усвідомлення ним необхідності припинити дії, що кваліфікуються як правопорушення.
Підсумовуючи свої висновки суд констатує, що оскаржувана постанова Головного управління Держпраці у Львівській області № ЛВ1000/460/АВ/ФС-1 від 25.09.2018 відповідає критеріям правомірного рішення суб'єкта владних повноважень, що визначені частиною другою статті 2 КАС України, оскільки прийнята обґрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КЗпП України та Порядком № 509.
З огляду на висновки суду по суті спору, понесені ТОВ «Алов-Буд» судові витрати не відшкодовуються та покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд
Понесені позивачем судові витрати покласти на нього.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.03.2019.

Суддя Москаль Р.М.