Справа № 826/5088/17
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2019 року

Київ

справа №826/5088/17

адміністративне провадження №К/9901/52565/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

при секретарі судового засідання Лисенко О.М.,

за участю представників відповідача: Литвиненка С.С., Аліфанова Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісбудмаш" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2018 (суддя Григорович П.О.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 (головуючий суддя Твердохліб В.А., судді: Костюк Л.О., Троян Н.М.)

у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сайрус Групп", Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісбудмаш" про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ДПІ у Голосіївському районі ГУДФС у місті Києві звернулася до суду з адміністративним позовом до ТОВ "Сайрус Групп", ТОВ "Сервісбудмаш" про визнання недійсним договору від 16.02.2015 №СГ160215, укладеного між ТОВ "Сайрус Групп" та ТОВ "Сервісбудмаш".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій ТОВ "Сервісбудмаш" звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач посилається на порушення судами норм матеріального і процесуального права. ТОВ "Сервісбудмаш" зазначає, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки договір від 16.02.2015 №СГ160215, який є спірним, у матеріалах справи відсутній. На думку відповідача, суди першої та апеляційної інстанцій не маючи належних доказів, в тому числі договору, прийшли до хибних висновків щодо визнання такого договору недійсним. Як вказує відповідач, судами не прийнято до уваги ті обставини, що у рамках кримінального провадження фінансово-господарські відносини між відповідачами не досліджувались, вирок також не містить фактів про дослідження наведених взаємовідносин. Відповідач наголошує, що договір, укладений між ТОВ "Сайрус Групп" і ТОВ "Сервісбудмаш", який є предметом позову, позивачем до матеріалів справи не надано, що виключає можливість встановити осіб, які його підписали. Крім того, наявні в матеріалах справи копії податкові накладні також не ідентифікують правочин, оскільки серед обов'язкових реквізитів накладних відсутні відомості про його вчинення. Таким чином, відповідач вважає, що податковим органом не дотримано вимоги адміністративного судочинства в частині належного документального підтвердження своєї правової позиції.

Ухвалою Верховного Суду від 22.03.2019 касаційний розгляд справи призначено на 26.03.2019.

У судовому засіданні представники позивача заперечили проти задоволення касаційної скарги, вважаючи рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, судом проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення про задоволення касаційної скарги частково.

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для звернення до суду контролюючого органу, став вирок Печерського районного суду міста Києва від 23.02.2016, яким засновника та керівника TOB «Сайрус Групп» ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених Кримінальним кодексом України - фіктивне підприємництво.

Відповідно до акту перевірки від 14.08.2015 №508/1-26-50-22-08-38890823 Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Сервісбудмаш» з питань правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податку на додану вартість та податку на прибуток по фінансово-господарським взаємовідносинам з ТОВ «Сайрус Групп» за період з 01.01.2015 по 30.06.2015 встановлено, зокрема, те, що між підприємством ТОВ «Сайрус Групп», в особі директора ОСОБА_4, який діє на підставі Статуту (далі - Постачальник) та ТОВ «Сервісбудмаш», в особі директора ОСОБА_5, який діє на підставі Статуту (далі - Покупець) укладено договір від 16.02.2015 №СГ160215.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову та визнання договору від 16.02.2015 №СГ160215 недійсним, оскільки оспорюваний правочин вчинено поза волею номінального директора ТОВ «Сайрус Групп» ОСОБА_4, який вказав, що фінансово-господарською діяльністю підприємства не займався.

Суд касаційної інстанції не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, вважає їх передчасними. Надаючи правову оцінку, Верховний Суд виходить з неповного з'ясування судами попередніх інстанції обставин справи, з огляду на наступне.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно положень підпунктів 14.1.185, 14.1.191 пункту 14.1. статті 14 ПК України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Відповідно до підпункту 20.1.30 пункту 20.1. статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі, подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов'язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Згідно пункту 201.1 статті 201, пункту 187.1 статті 187 ПК України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 статті 201 цього Кодексу визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Судами встановлено, що у період з 27.02.2015 по 30.03.2015 ТОВ «Сайрус Групп» (постачальник, продавець) виписано на користь ТОВ «Сервісбудмаш» (отримувач, покупець) податкові накладні №№ 48, 49, 77, 78, 79, 121, 125, 123, 122, 124 на загальну суму 4250808,61грн з ПДВ. Вказані податкові накладні, згідно наявних у них даних, були складені ОСОБА_4. У графі «Вид цивільно-правового договору» у зазначених податкових накладних, вказано «Договір поставки від 16.02.2015 №СГ160215».

Суди попередніх інстанцій наголошували, що наявність податкових накладних, виписаних ТОВ «Сайрус Групп» на користь ТОВ «Сервісбудмаш», є підтвердженням факту існування договірних відносин між сторонами, що також випливає із сутності податкової накладної та підстав її складання. Передумовою для складання податкової накладної є існування договірних відносин між сторонами, тобто факт укладення правочину.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Положеннями статті 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Недійсність правочину визначено статтею 215 ЦК України.

Приписи статті 228 ЦК України встановлюють два окремих види недійсності правочинів: ті що порушують публічний порядок і є нікчемними; ті, що вчинені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, і є оспорюваними, недійсність їх прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність в судовому порядку на підставах установлених законом (частина третя статті 215 ЦК України).

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (частина друга статті 228 ЦК України).

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, вироком Печерського районного суду міста Києва від 07.03.2017 у справі №757/26615/16-к засновника та керівника TOB «Сайрус Групп» ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п'ятою статті 27, частиною першою статті 205, частиною першою статті 205-1 Кримінального кодексу України (пособництво у здійсненні фіктивного підприємництва), вказане судове рішення набрало законної сили.

Вироком встановлено, що ОСОБА_4 у січні 2015 вступив у попередню змову з невстановленою особою, яка запропонувала останньому, шляхом підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, здійснити фіктивне підприємництво за винагороду, а саме придбати суб'єкт підприємницької діяльності ТОВ «Сайрус Групп».

У подальшому, ОСОБА_4 у присутності приватного нотаріуса надав свої паспортні дані та підписав два екземпляри статуту підприємства ТОВ «Сайрус Групп». 08.01.2015 проведено державну реєстрацію змін ТОВ «Сайрус Групп» в відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Солом'янського району реєстраційної служби ГУ юстиції у м.Києві. Продовжуючи злочинну діяльність невстановлені слідством особи отримали та використали можливість укладати від імені ОСОБА_4, шляхом підроблення документів, господарські угоди та первинні бухгалтерські документи, що свідчили про нібито реалізацію товарів, робіт (послуг) для підприємств реального сектору економіки, чим сприяли незаконному формуванню податкового кредиту з податку на додану вартість та безпідставному формуванні валових витрат підприємств.

Вчинення ОСОБА_4 злочинних дій, пов'язаних з реєстрацією ТОВ «Сайрус Групп», як засновником вказаних підприємств та директором, надало змогу невстановленим слідством особам здійснювати незаконну діяльність, використовуючи реквізити вказаних юридичних осіб.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оспорюваний правочин вчинено поза волею номінального директора ТОВ «Сайрус Групп» ОСОБА_4, оскільки останній вказав, що фінансово-господарською діяльністю підприємства не займався, що, на переконання судів слугувало підставою для визнання договору від 16.02.2015 №СГ160215 недійсним. Суд апеляційної інстанції відзначив, що статус фіктивного підприємства, встановленого в рамках кримінальної справи, не є єдиною підставою для визнання правочину недійсним за положеннями статті 228 ЦК України.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Судами встановлено, сторонами не заперечується та з матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору. Згідно позовних вимог податковий орган просив суд визнати недійсним договір від 16.02.2015 №СГ160215, укладений між ТОВ "Сайрус Групп" і ТОВ "Сервісбудмаш". Проте, в матеріалах справи не міститься оскаржуваного договору. Встановлюючи обставини та надаючи правову оцінку доказам у справі, судами попередніх інстанцій не досліджувався спірний договір, визнання недійсності якого є предметом спору.

Приписи Глави 5 КАС України зобов'язують суд вжити заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об'єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Поняття доказів визначено положеннями статті 72 КАС України, згідно якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до вимог статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд звертає увагу, що виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об'єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права. Для цього КАС України покладає на суд обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для правильного з'ясування всіх обставин справи. У тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Дієвість адміністративного судочинства залежить від того, на скільки повно і всебічно будуть підтверджені доказами обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відомості про обставини справи, на підставі яких суд приймає відповідне рішення по суті, повинні бути достовірними, тобто відповідність доказу об'єктивній дійсності є його безсумнівність, яка обумовлена зібраними матеріалами справи; достатніми, що відображається в наявності такої системи належних, допустимих, достовірних доказів, які отримані в результаті всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин, пов'язаних з предметом справи та всієї сукупності зібраних у ній доказів і яка достовірно встановлює всі обставини справи; належними, тобто властивість доказу, яка характеризує зв'язок відомостей і які становлять його зміст з обставинами, які підлягають доказуванню. При цьому, суд також повинен враховувати вимоги щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на його думку, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Згідно приписів частини першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, Верховний Суд зазначає, що судами попередніх інстанцій передбачені вимоги процесуального законодавства не виконано, обставини справи встановлено неповно, не досліджено доказів, які мають першочергове значення для встановлення достовірних обставин, що і потягло за собою прийняття судових рішень, які не відповідають вимогам статті 242 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

За правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України унормовано, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

При новому розгляді справи судам слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити обставини справи, належним чином їх оцінити, перевірити якими доказами вони підтверджуються, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісбудмаш" задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 скасувати.

Передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Р.Ф. Ханова

Судді Верховного Суду