Справа № 620/3755/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3755/18 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Ганечко О.М.,

Сорочка Є.О.,

за участю

секретаря судового засідання Коломійцевої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, повний текст виготовлено 17.12.2018, суддя Клопот С.Л.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугою років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести обчислення йому пенсії за вислугою років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (в редакції Закону, чинною станом на 14 липня 1998 року), з 04 серпня 2018 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі. Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_3 у призначенні пенсії за вислугою років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести обчислення ОСОБА_3 пенсії за вислугою років згідно пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (в редакції Закону, чинною станом на 14 липня 1998 року), з 04 серпня 2018 року. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області () на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 14 липня 1998 року ОСОБА_3 проходив військову службу в органах Служби безпеки України на посаді курсанта та на посадах офіцерського складу.

Наказом Служби безпеки України від 14 липня 2018 року №893-ОС позивача було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу наказом начальника Управління СБ України в Чернігівській області від 3 серпня 2018 року №128-ОС, за підпунктом «а» пункту 61 (у запас) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, підпунктом «а» пункту 2 частини п'ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (у зв'язку із закінченням строку контракту) з правом носіння військової форми одягу, з серпня 2018 року. Календарна вислуга років на 03 серпня 2018 року складає 20 років 00 місяців 19 днів.

10 серпня 2018 року Управління Служби безпеки України в Чернігівській області підготувало та направило на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області пакет документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років.

Листом від 21 серпня 2018 року №10204/03 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області у призначенні позивачу пенсії зазначеного виду відмовлено. При цьому, відмову відповідач мотивував тим, що відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Позивач, вважаючи таку відмову протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв'язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ (в редакції зі змінами від 05.02.1998, яка була чинною на момент прийняття позивача на військову службу), було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

Однак, з часу прийняття позивача на військову службу правове регулювання призначення пенсії за вислугу років зазнало змін/

Так, відповідно до пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Проте, в порушення приписів вказаної норми суд першої інстанції прийшов до висновків, що до позивача вказана норма не має застосовуватись, адже на момент служби такий сподівався на вихід на пенсію при наявності вислуги 20 років, та як на підставу задоволення позовних вимог суд першої інстанції вказує на наявність права виходу на пенсію за вислугу років за наявності 20 років вислуги на момент його вступу на військову службу.

Колегія суддів вважає такі висновки необґрунтованими, оскільки в даному випадку має застосовуватись редакція даної норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка є чинною на час існування правовідносин, які виникли в момент звільнення позивача зі служби.

Згідно статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Стаття 58 Конституції України, яка встановлює, що нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішення Конституційного Суду України від 09.12.1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно - правових актів) вказано, що загальновизнаний принцип права про дію нормативно - правових актів закріплено в частині першій статті 58 Конституції України. Закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. При цьому Конституційний Суд України роз'яснив, що положення частини першої статті 58 Основного Закону України про дію нормативно - правових актів в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосування той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, застосуванню підлягає норма Закону, що чинна на момент звільнення позивача зі служби.

Таким чином, для призначення пенсії за вислугу років позивачу, який згідно запису трудової книжки проходив на службу в органах СБ України на посаді курсанта та на посадах офіцерського складу з 14.07.1998 року по 03.08.2018 необхідно мати вислугу 23 календарних роки та 6 місяців.

Проте, з матеріалів справи колегією суддів встановлено, та сторонами не заперечується, що позивач має вислугу 20 років 00 місяців 19 днів, що, в даному випадку, не дає йому права на призначення пенсії за вислугу років згідно пункту "а" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Європейський суд з прав людини в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Отже, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними.

Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного розподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що зважаючи на те, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше, а на день звільнення зі служби позивача вислуга років такого становила 20 років 00 місяців 19 днів, то в даному випадку у позивача недостатньо спецыального стажу, тому відповідачем правомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугою років, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в даному випадку документи були подані до відповідача завідомо без права на пенсію, а саме: розрахунок вислуги років позивача, в якому зазначено, що календарна вислуга років складає 20 років 00 місяців 19 днів, не відповідає вимогам статті 13 закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і вказане було проігноровано супом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі по тексту - Порядок № 3-1).

Зокрема, пунктом першим цього порядку встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб.

Відповідно до вказаного Порядку, на уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб покладено функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів.

Разом з тим, пунктами 12 і 13 Порядку № 3-1 передбачено, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженими структурними підрозділами до органів, що призначають пенсії, мають бути завірені цими уповноваженими структурними підрозділами в установленому порядку.

Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються безпосередньо заявниками до органів, що призначають пенсії, завіряються органами, що призначають пенсії.

В свою чергу відповідно до ст. 49 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» приймають органи Пенсійного фонду України.

З аналізу зазначених норм вбачається, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На Управління СБ України в Чернігівській області, у випадку вирішення питання про призначення пенсії у відповідності до вище вказаного Закону позивачу, покладено лише функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсію, необхідних для призначення пенсії документів, а тому таким правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства матеріали направлено до відповідача, так як прийняття рішення про наявність або відсутність права у позивача на призначення пенсії належить до виключних повноважень територіальних органів Пенсійного фонду України.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що в даному випадку виконано.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального права призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови складено 28 березня 2019 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.М. Ганечко

Є.О. Сорочко