Справа № 200/13821/18-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року справа №200/13821/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., секретаря судового засідання Кобець О.А., за участю представника відповідача Абасового Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 р. у справі № 200/13821/18-а (головуючий І інстанції Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради про визнання протиправною відмову від 03.10.2018 року у нарахуванні допомоги при народженні дитини, визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язати призначити та виплатити допомогу при народженні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради (далі - відповідач, УПСЗН), в якому просила: визнати протиправною відмову у нарахуванні та виплаті допомоги при народженні дитини визнання протиправною відмову Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 03.10.2018 року у нарахуванні допомоги при народженні дитини, визнання незаконним та скасування рішення Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 03.10.2018 року про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини, зобов'язання Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради призначити та здійснити виплату допомоги при народженні дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено частково, а саме суд: визнав протиправним та скасував рішення Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради від 03.10.2018 року про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини; зобов'язав Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради призначити та здійснити виплату ОСОБА_3 допомоги при народженні дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно заяви від 11 вересня 2018 року; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради на користь Державного бюджету України судовий збір за розгляд справи у суді в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачу було відмовлено в призначенні допомоги на підставі п.12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751 (далі - Порядок № 1751), у зв'язку з тим, що заява надійшла пізніше ніж через 12 місяців після народження дитини.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач у судове засідання не з'явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила доньку - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 06.09.2018 року, виданим Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 11).

Позивач та її донька були взяті на облік як особи, які переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, у зв'язку зі зміною місця проживання, а саме: з м. Горлівка Донецької області до АДРЕСА_1, що підтверджується довідками управління соціального захисту населення від 23 серпня 2018 року № та від 06 вересня 2018 року № відповідно (а.с. 44, 46).

11 вересня 2018 року позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради з заявою про призначення допомоги при народженні та допомоги на дітей одиноким матерям (а.с. 36-37).

Актом № 2132 обстеження матеріально - побутових умов сім'ї від 28.09.2018 року підтверджено, що ОСОБА_3 дійсно фактично мешкає за адресою вказаній у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 54).

Згідно витягу з протоколу № 133 від 02.10.2018 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_3 призначено допомогу на дітей одиноким матерям згідно заяви (а.с. 55).

Відповідач рішенням про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини від 03.10.2018 року, відмовив позивачу у наданні допомоги при народженні дитини, у зв'язку з відсутністю права (а.с. 57).

Позивачу направлено повідомлення про відмову в наданні соціальної допомоги від 03.10.2018 року (а.с. 13).

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги дійшов до висновку, що право позивача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Суд апеляційної інстанції, з даними висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.

Стаття 3 Конституції України передбачає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 46 Конституції України гарантовано громадянам України право на соціальний захист.

Забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому, відповідно до ч.2 ст.6, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України - вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Закон України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з врахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 2811-ХII, відповідно до цього Закону призначається державна допомога при народженні дитини.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону, допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Статтею 11 Закону № 2811-XII встановлено, що допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Стаття 5 Закону № 2811-ХII визначає, що всі види державної допомоги сім'ям з дітьми, крім допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині другій статті 4 цього Закону, призначають і виплачують органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника).

Допомога у зв'язку з вагітністю та пологами жінкам, зазначеним у частині 2 статті 4 цього Закону, призначається і виплачується за місцем основної роботи (служби).

Також, на виконання зазначених положень Закону №2811-XII прийнята Постанова Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» (далі - Порядок).

За пунктом 2 далі - Порядок, призначення і виплата державної допомоги сім'ям з дітьми здійснюються управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад (далі - органи соціального захисту населення).

Отже, вищезазначеними нормами передбачено, що призначення і виплата допомоги при народженні дитини здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України органами соціального захисту населення України. Тобто, у даному випадку законодавство передбачає єдиний спосіб отримання такої допомоги, шляхом звернення до відповідного органу.

Відповідно до статті 6 Закону № 2811-ХII, документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно.

Відповідно до статті 11 Закону № 2811-ХII, допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Згідно п. 12 Порядок, допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

За пунктом 13 Порядку, допомога при народженні дитини надається у розмірі, встановленому на дату народження дитини.

Суд зазначає, що нормами Закону № 2811-ХII та Порядку передбачено єдину підставу для відмови у призначені допомоги, а саме у разі народження мертвої дитини, інших підстав для відмови в призначені допомоги законодавство не містить.

Разом з цим, вказаними нормами передбачені певні обмеження стосуються строку подання заяви про призначення виплати допомоги.

Суд наголошує, що позивач повною мірою виконала вимоги, встановлені Законом для ініціювання розгляду питання про призначення допомоги. Позивач з об'єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача встановлені строки з відповідною заявою, оскільки всупереч своїй волі змушена була змінювати місце проживання внаслідок проведення на сході України бойових дій, переїзд на постійне місце проживання до підконтрольної території, де і отримала статус внутрішньо переміщеної особи. Суд звертає увагу, що свідоцтво серії І-НО про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 доньки НОМЕР_3, позивачем було одержане 06.09.2018 року (а.с. 11).

Отже, при зверненні позивача до управління з заявою про призначення допомоги при народженні дитини відповідач, в межах своїх повноважень, враховуючи статус позивача - особи, яка тимчасово перемістилася з території, тимчасово неконтрольованої Україною, повинен був перевірити актуальність нової довідки тимчасово переміщеної особи.

Суд зазначає, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов'язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.

Як відзначено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 591/610/16-а (К/9901/12622/18), допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини (п. 34, 35).

Керуючись принципом верховенства права, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом першої інстанції, позивач має право на звернення до органу соціального захисту населення за призначенням допомоги при народженні дитини та отримання цієї допомоги, враховуючи поважність причин пропуску строку такого звернення, оскільки механізм призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не повинен звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними і не впливають на правильне по суті рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Костянтинівської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 р. у справі № 200/13821/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 р. у справі № 200/13821/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене та підписане колегією суддів 02 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді: І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова