Справа № 480/474/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2019 р. Справа № 480/474/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1В.) звернулася до суду з позовною заявою до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі відповідач, Сумське обєднане УПФУ Сумської області), в якій просила:
1) визнати протиправною бездіяльність Сумського об'єднаного УПФУ Сумської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника на доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період серпень-жовтень 2018 року в сумі 6784,03 грн.;
2) зобов'язати Сумське об'єднане УПФУ Сумської області сплатити заборгованість ОСОБА_1 з пенсії по втраті годувальника за період серпень-жовтень 2018 року в сумі 6784,03 грн.
Свої вимоги мотивувала тим, що перебуває разом з неповнолітньою донькою на обліку у відповідача як внутрішньо переміщені особи та їй призначена пенсія по втраті годувальника на неповнолітню доньку з 21.08.2018. Однак, вказану пенсію відповідач почав виплачувати лише з листопада 2018 року, не виплативши пенсію за серпень-жовтень 2018 року включно. ОСОБА_1 звернулася із відповідним зверненням до відповідача, на яке їй було повідомлено, що відповідно до п.16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання, перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, пенсія за минулий період з серпня по жовтень 2018 року включно буде проведена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. З такими діями відповідача не погоджується та звернулася до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 13.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, вказаною ухвалою у відповідача були витребувані додаткові докази у справі.
Від відповідача у справі до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.21-22), відповідно до якого представник Сумського обєднаного УПФУ Сумської області з посиланням на Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, виходячи з того, що відповідно до п.16 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 суми соціальної виплати, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Тобто, пенсія позивачу пенсії за серпень-жовтень 2018 року буде проведена управлінням на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Крім того, у відзиві представник відповідача заявив клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, в задоволенні якого ухвалою суду було відмовлено.
Ухвалою суду від 06.03.2019 у відповідача повторно було витребувано додаткові докази у справі (а.с.26).
14.03.2019 представником позивача надано відповідь на відзив, в якому представник наголосила, що відмова у виплаті є незаконною, у звязку з чим позовні вимоги просила задовольнити.
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Позивачу, враховуючи наявність рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 19.06.2018 у справі №592/655/18 (а.с.7-8), Сумським об'єднаним УПФУ Сумської області, відповідно до рішення Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 30.08.2018 №35, з 21.08.2018 була призначена пенсія в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (надалі - Закон №1058-ІV), що підтверджується копією протоколу про призначення пенсії (а.с.36), копією службової записки від 18.09.2018 (а.с.35).
В грудні 2018 року, ОСОБА_1, не отримавши нараховану пенсію за серпень-жовтень 2018 року, звернулася із запитом до Сумського обєднаного УПФУ Сумської щодо підстав не виплати пенсії, на що листом від 19.12.2018 №758/Ш (а.с.9) відповідач повідомив позивача, що відповідно до рішення Комісії по розгляду заяв громадян з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Сумської міської ради від 30.08.2018 позивачу було ухвалено призначити пенсію на доньку ОСОБА_2 по втраті годувальника з дня звернення до управління 21.08.2018 у розмірі 2881,03грн. Починаючи з листопада 2018 року пенсія виплачується за поточний місяць, а пенсія за минулий період (серпень-жовтень 2018 року) у розмірі 6784,36грн. відповідно до п.16 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 буде проведена управлінням на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
При цьому, з матеріалів справи, зокрема, довідки Сумського обєднаного УПФУ Сумської області від 28.02.2019 №113 про нараховану та виплачену пенсію (а.с.24), листа відповідача від 19.12.2018 №758/Ш (а.с.9) вбачається, що позивачу пенсія була нарахована за серпень-жовтень 2018 року включно у загальному розмірі 6784,36грн., однак, станом на момент розгляду виплати її не здійснено.
Суд не може погодитись з бездіяльністю відповідача щодо не виплати ним пенсії позивачу за серпень-жовтень 2018 року включно та таку бездіяльність суд вважає протиправною, враховуючи наступне.
Відповідно до ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) передбачено право громадян України на отримання пенсій та соціальних послуг.
Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ч.3 ст. 4 Закону №1058-ІV).
Згідно частини 1 статті 47 Закону №1058-ІV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
З 22 листопада 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі Закон №1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч.2 ст. 4 Закону №1706-VII).
Як згідно ст. 4 Закону №1706-VII так і згідно пункту 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №509 (далі Порядок №509) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених, зокрема, статтею 12 цього Закону.
Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилається на норми вказаного Закону №1706-VII, Порядку №509 та Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 8 червня 2016 року №365 (далі Порядок №365).
При цьому, суд відмічає, що ні вказаний Порядок №365, ні Закон №1706-VII, на які посилається відповідач, в обґрунтування своєї позиції, не визначають самого порядку чи підстав для припинення виплат пенсії чи інших соціальних виплат.
Законом, який регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування є саме Закон №1058-1V. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування. (ст. 5 Закону №1058-1V).
І саме цим Законом частиною 1 статті 45 визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Зокрема, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника (п.3 ч.1 ст. 45 Закону №1058-1V).
У звязку з чим, суд визнає, що відповідач, призначаючи пенсію з 21.08.2018, зобовязаний був здійснити її виплати саме з дня призначення.
Посилання представника відповідача на п. 16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 8 червня 2016 року №365, в даному випадку взагалі є безпідставним.
Відповідно до вказаної норми у разі прийняття позитивного рішення комісією згідно з пунктом 15 цього Порядку (поновлення припинених соціальних виплат) соціальні виплати поновлюються через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення таких виплат. Комісія може прийняти рішення про поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі з місяця припинення таких виплат у разі, коли така особа перебуває у складних життєвих обставинах і з поважних причин не виконала вимоги структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, передбачені пунктами 6 і 7 цього Порядку. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Тобто вказані приписи, стосуються, насамперед, випадків поновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, в той час, як в даному випадку мало місце саме призначення (а не поновлення припинених виплат) пенсії.
Крім того, варто відмітити, що станом на момент розгляду справи, відповідного порядку Кабінетом Міністрів України, на який посилається відповідач, не розроблено. При цьому відповідно до ч.4 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прав та основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.
В даному випадку, суд звертає увагу на правову позицію Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень.
Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (п.70).
Європейський суд з прав людини в рішенні «Суханов та Ільченко проти України» від 26.09.2014 стосовно бездіяльності держави щодо прийняття нормативного акту, яких визначає механізму реалізації прав громадян, в п.п.55,56 зазначив, що відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Уряд не надав жодних пояснень цієї бездіяльності, яка тримала заявників у невизначеності. Таким чином, Суд не бачить жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників і вважає це втручання невиправданим. Отже, було порушення права заявників, передбаченого статтею 1 Першого протоколу.
Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, приймаючи до уваги, що відмова у виплаті пенсії за серпень-жовтень 2018 року у загальному розмірі 6784грн. 36коп. (а.с.24) відповідачем здійснено не у спосіб, встановлений законом, відмова у виплаті нарахованої пенсії за період серпень-жовтень 2018 року через відсутність розробленого Кабінетом Міністрів України відповідного порядку щодо виплати пенсії не відповідає критеріям правомірності, визначених ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим, враховуючи, що станом на сьогодні залишається не сплаченою сума нарахованої пенсії позивачу саме у розмірі 6784,36грн. (а.с.24), доказів на спростування вказаного відповідачем суду не надано, суд, з урахуванням ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання відповідача здійснити виплату нарахованої пенсії у розмірі 6784,36грн. за вказаний період є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується заяви позивача про звернення рішення до негайного виконання, суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки за нормами п.1. ч.1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Враховуючи, що предметом спору є визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобовязання вчинити його певні дії, та за рішенням суду не вирішувалось питання про стягнення суми пенсії, а лише вирішувалось питання щодо зобовязання вчинити відповідача дії по виплаті пенсії, така заява позивача не підлягає задоволенню за безпідставністю.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправною бездіяльність Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника на доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з серпень-жовтень 2018 року включно у загальному розмірі 6784,36грн.
Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області сплатити заборгованість ОСОБА_1 нарахованої пенсії по втраті годувальника за період серпень-жовтень 2018 року включно у загальному розмірі 6784,36грн. (шість тисяч сімсот вісімдесят чотири гривні 36копійок).
В задоволення заяви ОСОБА_1 про звернення рішення до негайного виконання відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 29.03.2019.

Суддя І.Г. Шевченко