Справа № 826/6606/16
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 березня 2019 року № 826/6606/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Амельохіна В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасникові справи (у письмовому проваджені) адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс»

до Державної фіскальної служби України

Одеської митниці Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення про коригування

митної вартості,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» (далі – позивач та/або ТОВ «Фастімпекс») з позовом до Державної фіскальної служби України (далі – відповідач – 1 та/або ДФС України), Одеської митниці Державної фіскальної служби України (далі – відповідач – 2 та/або митниця) та просить суд:

- визнати протиправними дії Одеської митниці Державної фіскальної служби України з коригування митної вартості товару, декларування якого відбувалося відповідно до митної декларації від 19.11.2015 року №500060001/2015/020897;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 20.11.2015 року №50006001/2015/610208/2;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 11.03.2016 року №5249/6/99-99-25-01-04-15 щодо відмови у задоволенні скарг.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2018 року прийнято адміністративну справу №826/6606/16 до провадження судді Амельохіна В.В. та ухвалено здійснювати розгляд справи одноособово згідно розпорядження про призначення повторного автоматичного розподілу судових справ від 22.01.2018 року №246 в поряду спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

Як слідує з матеріалів справи позивач мотивуючи позовні вимоги заявлені до Оденської митниці Державної фіскальної служби України, серед іншого зазначає, що ним було подано всі документи, перелік яких наведений у положеннях Митного кодексу України.

В свою чергу, на думку ТОВ «Фастімпекс», митницею безпідставно витребувано додаткові документи, як наслідок прийнято протиправне рішення про коригування митної вартості від 20.11.2015 року №50006001/2015/610208/2.

Обґрунтовуючи позовні вимоги заявлені до Державної фіскальної служби України позивач стверджує, що останнім фактично порушено порядок та строки розгляду скарги ТОВ «Фастімпекс» на рішення Одеської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості від 20.11.2015 року №50006001/2015/610208/2, з огляду на що, відповідач – 1 неправомірно відмови у задоволенні поданих позивачем скарг.

Зазначені обставини зумовили звернення ТОВ «Фастімпекс» з даним адміністративним позовом.

Натомість представником відповідача – 1 подано письмові заперечення на позовну заяву, що долучені до матеріалів справи.

Представником Одеської митниці Державної фіскальної служби України також подано письмові заперечення на позовну заяву та відзив на адміністративний позов, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані матеріали, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом звертає увагу на наступне.

Так, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» та Компанією «Chern Hann Fasteners Industrial Co., Ltd.» укладено контракт №СН/F/0112 від 18.04.2012 року (далі – контракт №СН/F/0112 від 18.04.2012).

Згідно розділу 1 вказаного контракту предметом його є наступне: продавець продає, а покупець купує на умовах FOB Тайвань /ІНКОНТЕРМС 2010/ засоби кріплення походженням з Китайської Республіки Тайвань в кількості, асортименті, якості і по цінам, що зазначені в доповненнях (профформах інвойсів, інвойсах) до даного контракту, які є його невід'ємною частиною.

Пунктом 2.1 розділу 2 контракту №СН/F/0112 від 18.04.2012 встановлено, що ціна на товар, який поставляється по даному контракту встановлюється в доларах США (USD) і розуміється на основі FOB, включаючи вартість пакування, маркування, оформленні відвантажувальних документів і завантаження на борт судна.

Загальна сума даного контракту складає 2 000 000 USD (два мільйони доларів США) (п. 2.2 розділу 2 контракту №СН/F/0112 від 18.04.2012).

Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 контракту №СН/F/0112 від 18.04.2012 сплата за товар здійснюється покупцем в доларах США шляхом безготівкового банківського перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначений в даному контракті, як часткова предоплата чи оплата по факту поставки. Підставою платежу є профинвойс чи інвойс поставлений продавцем.

У зв'язку із здійсненням Компанією «Chern Hann Fasteners Industrial Co., Ltd.» поставки товару, а саме засобів кріплення, позивачем до Одеської митниці ДФС подано вантажно-митну декларацію від 19.11.2015 року №500060001/2015/020897.

Декларування митної вартості імпортованих товарів здійснено за ціною договору (контракту) - за основним методом визначення митної вартості та подано до митниці наступні документи: вантажно-митну декларацію від 19.11.2015 року №500060001/2015/020897, міжнародну автомобільну накладну, коносамент MSCUIW601935 від 06.10.2015 року, платіжний документ, що підтверджує вартість товару від 20.10.2015 року №35514, документ, що підтверджує вартість перевезення товару ЧБ0284 від 17.11.2015 року, прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 25.09.2015 року, розрахунок ціни (калькуляція) б/н від 25.09.2015 року, рахунок-фактура (інвойс) від 25.09.2015 року №СН104092501, пакувальний лист №СН104092501 від 25.09.2015 року, контракт №СН/F/0112 від 18.04.2012 року, договір доручення №3 про надання транспортно-експедиторських послуг; інвойс від 25.09.2015 року №3, інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю (для товарів і транспортних засобів, що не підлягають екологічному контролю) №2761 від 06.10.2015 року, сертифікат походження товару загальної форми від 06.10.2015 року №EJ15DA09570, інші некласифіковані документи вагова №238793 від 18.11.2015 року, інші некласифіковані документи – заява про купівлю іноземної валюти від 20.10.2015 року, копія митної декларації країни відправлення №27709576 від 29.09.2015 року.

За наслідком здійснення митного контролю, відповідачем – 2 встановлено розбіжності в поданих документах позивачем, а також те, що подані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та всі відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість, з огляду на що, митниця запропонувала ТОВ «Фастінпекс» надати (за наявності) протягом десяти календарних днів додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: виписки з бухгалтерської документації, висновки про якісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Листом від 20.11.2015 року позивачем повідомлено про неможливість надання додаткових документів.

Надалі, Одеською митницею Державної фіскальної служби України прийнято рішення про коригування митної вартості від 20.11.2015 року №50006001/2015/610208/2 (далі – оскаржуване та/або спірне рішення №1).

Як вбачається зі змісту гр. 33 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості, підставою для коригування митної вартості імпортованих товарів стали наступні обставини: 1) відповідно до п. 3.1 контракту №СН/F/0112 від 18.04.2012 року зазначено, що

сплата за товар здійснюється як шляхом безготівкового банківського перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, так і можлива часткова передоплата, або 100 передоплата, або оплата по факту поставки. Жодних відомостей щодо порядку здійснення розрахунку за товари у документах, поданих до митного оформлення не міститься, про те, до митного оформлення надано документ від 20.10.2015 року №35514, який нібито підтверджує попередню оплату товару, при цьому призначення платежу по даному платіжному дорученню встановити не можливо, відсутнє посилання на інвойс 25.09.2015 року №СН104092501; 2) відповідно до п. 2.1 контракту від 18.04.2012 року СН/F/0112 передбачені умови поставки FOB, при цьому ризики за втрату вантажу несе покупець. В наданих до митного оформлення документах відсутні страхові документи проти звичайних ризиків у незалежних страхових компаніях у відповідності до їх правил транспортного страхування на суму поставляємої партії товарів, а також документи, що містять відомості про вартість страхування викликають сумніви (довідка про транспортні витрати), тобто сума транспортних витрат нижча порівняно з мінімальним витратами на кілограм товару по аналогічних країнах відправлення, виду транспорту та умова поставки по попереднім умовам митного оформлення; у прайс-листі наданого до митного оформлення відсутні посилання на контракт або на інвойс, що унеможливлює прив'язання даного прайс-листа до даної партії товару. При цьому, зазначено, що ТОВ «Фастімпекс» з початку року здійснював поставки ідентичного товару, від того ж виробника, з тією ж торговою маркою, але по фактурній вартості більшою ніж в даному випадку.

З огляду на вказане у митниці виникли підстави вважати, що в наданих документах надані недостовірні відомості.

Інших обставин коригування митної вартості відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено.

Крім того, відповідачем – 2 прийнято карту відмови в прийняття митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500060001/2015/00403.

В подальшому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» числових значень визначення митної вартості користуючись правом передбаченим частиною 7 статті 55 Митного кодексу України, після прийняття спірного рішення, здійснив заходи щодо випуску товару у вільний обіг під фінансову гарантію за митною декларацією від 19.11.2015 року №500060001/2015/020.

Листом від 15.12.2015 року для підтвердження заявленої митної вартості товарів, що декларуються згідно вантажно-митної декларації від 19.11.2015 року №500060001/2015/020897 позивачем подано до митниці додаткові документи, а саме: виписку з бухгалтерської документації (реєстри документів, платіжні доручення, рахунки – фактури, акти), висновок про якісні характеристики товару від 12.01.2016 року №12/01-2016.

28.01.2015 року відповідач – 2 листом №282/10/15-70-61 повідомив ТОВ «Фастімпекс» про відсутність підстав для визнання заявленої митної вартості.

Не погоджуючись зі спірним рішенням позивачем подано скаргу від 16.02.2016 року №1602-11/020972, за наслідком розгляду якої ДФС України листом від 11.03.2016 року №5249/6-99-99-25-01-04-15 відмовило у задоволенні скарги позивача (далі – оскаржуване та/а бо спірне рішення №2).

ТОВ «Фастімпекс» категорично не погоджується зі спірним рішеннями, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на що звернувся до суду з метою захисту своїх порушених права та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

У відповідності до частини першої статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно із частиною першою статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до частини шостої статті 264 Митного кодексу України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із приписами статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Так, відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Судом встановлено, що відповідач 2 звертався до позивача з повідомленнями, в яких зазначено, що документи, надані позивачем до митного оформлення разом з деклараціями, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності, що, в свою чергу, і слугувало підставою для витребування додаткових документів, як то: виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Частиною третьою статті 53 МК встановлено обов'язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Водночас витребовувати необхідні документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Проаналізувавши матеріли справи, суд приходить до висновку, що в графі 33 оскаржуваних рішень відповідачем 2 не обґрунтовано та не доведено з посиланням на належні та допустимі докази того, що надані позивачем документи є недостовірними чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації щодо заявленої декларантом митної вартості.

При цьому, посилання контролюючого органу на те, що відповідно до п. 3.1 контракту від 18.04.2012 року СН/F/0112 сплата за товар здійснюється як шляхом безготівкового банківського перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, так і можлива часткова передоплата, або 100 передоплата, або оплата по факту поставки, а жодних відомостей щодо порядку здійснення розрахунку за товари у документах, поданих до митного оформлення не міститься судом відхиляються, враховуючи наступне.

Пунктом 1.7 «Умови платежів» Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженого наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06.09.01 № 201 (далі - Положення), встановлено, що залежно від обраних сторонами умов платежу в тексті договору (контракту) зазначаються умови банківського переказу до (авансового платежу) та/або після відвантаження товару. Таким чином, законодавець вказує, що в контракті може бути передбачено одночасно як передоплата, так і післяоплата.

Зазначене знайшло своє відображення в п. 3.1 контракту від 18.04.2012 року СН/F/0112.

Крім того, доводи відповідача – 2 в частині того, що надане до митного оформлення платіжне доручення від 20.10.2015 року №35514 не містить в собі посилання на інвойс 25.09.2015 року №СН104092501, з огляду на що призначення платежу встановити не можливе судом також відхиляються, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2.2 положення «Про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів» від 28.07.2008 року №216 платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.

Таким чином, діюче законодавство не містить обов'язкової вимоги щодо зазначення в платіжному доручення реквізитів інвойсу, а посилання на контракт є цілком достатнім для ідентифікації платежу.

Між тим, відповідно до частини 3 статті 53 МК України відсутність платіжних документів про оплату товару, наявність даних про його часткову оплату не можуть вплинути на заявлену митну вартість товару, оскільки вони не стоять у залежності/не спростовують ту вартість товару, що визначена у зовнішньоекономічному договорі (контракті) або документі, який його замінює, та додатків до нього: рахунку-фактурі (інвойс) або рахунку-проформі (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу). Окрім того, названі документи формують зобов'язання у покупця на оплату товару у розмірі, встановленому у договорі, що свідчить про незмінність його вартості за умови відсутності платіжних документів.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30.07.2015 у справі №808/2091/14.

Разом з цим, твердження відповідача 2 про те, що відповідно до п. 2.1 контракту від 18.04.2012 року СН/F/0112 передбачені умови поставки FOB, при цьому ризики за втрату вантажу несе покупець. В наданих до митного оформлення документах відсутні страхові документи проти звичайних ризиків у незалежних страхових компаніях у відповідності до їх правил транспортного страхування на суму поставляємої партії товарів суд також залишає поза увагою мотивуючи це наступним.

Термін «франко-борт» означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Термін FOB зобов'язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту.

З наведеного визначення не вбачається покладення на покупця обов'язку здійснити страхування товару, а лише закріплено, що у разі здійснення такого страхування, витрати по ньому покладаються на покупця.

Що ж стосується доводів відповідача – 2 проте, що в документах, що містять відомості про вартість страхування викликають сумніви (довідка про транспортні витрати), тобто сума транспортних витрат нижча порівняно з мінімальним витратами на кілограм товару по аналогічних країнах відправлення, виду транспорту та умова поставки по попереднім умовам митного оформлення, на думку суду, прямо не свідчать про заниження позивачем митної вартості.

Більше того, в оскаржуваному рішенні не наведено номерів вантажно-митних декларацій у яких транспортні витрати були більшими, ані ж ті, що заявлені при митному оформленні за вантажно-митною декларацією коригування митної вартості якої здійснено митницею.

Також суд звертає увагу на те, що доводи відповідача про відсутність у прайс-листі посилання на контракт або на інвойс, що унеможливлює прив'язання даного прайс-листа до даної партії товару є безпідставними, оскільки національним та міжнародним законодавством, що ратифіковано Україною не передбачено жодних заборон або вимог до форми прайс-листа. За таких умов, зауваження митного органу щодо невірного оформлення прайс-листа є необґрунтованими.

Водночас, посилання на здійснення позивачем поставок з початку року ідентичного товару, від того ж виробника, з тією ж торговою маркою, але по фактурній вартості більшою ніж в даному випадку не свідчать про заниження митної вартості позивачем безпосередньо в даному випадку.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що відповідачем неправомірно застосовано третій метод визначення митної вартості, а тому рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача-2 з коригування митної вартості товару, декларування якого відбувалось відповідно до вантажно-митної декларації від 19.11.2015 року №500060001/2015/020897, оскільки вони фактично дублюють позовні вимоги про скасування рішення про коригування митної вартості товарів, а скасування вказаного рішення є достатнім способом захисту прав позивача.

При цьому, суд додатково звертає увагу на те, що в позовних вимог ТОВ «Фастімпекс» в цій частині допущено описку, зокрема, у даті та номері вантажно-митної декларації (від 24.09.2015 року №500060001/2015/017663), у той час коли, коригування митної вартості за спірним рішенням було здійснено відповідачем – 2 відповідно до вантажно-митної декларації від 19.11.2015 року №500060001/2015/020897.

Оцінюючи ж наявність підстав для задоволення позовних вимог заявлених до Державної фіскальної служби України суд зверне увагу на таке.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, судовому захисту підлягає лише порушене право. Так, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. В контексті наведених приписів КАС України має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Однак, в даному випадку оскаржуване рішення ДФС України не містить приписів вчинити обов'язкові дії позивачу та не створюють жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав позивача, а тому не є рішеннями суб'єкта владних повноважень (актами індивідуальної дії) у розумінні статті 19 Кодексу адміністративного України та, відповідно, не порушують права свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Частиною 2 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб’єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково, судові витрати слід присудити на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 72, 73, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» (65025, м. Одеса, 21 км. Старокиївське шосе, б. 38, ) до Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, б. 8, ), Одеської митниці Державної фіскальної служби України (65078, Одеська область, м. Одеса, вул. Гайдара, б. 21, корпус А, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 20.11.2015 року №50006001/2015/610208/2, прийняте Одеською митницею Державної фіскальної служби України.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Судові витрати в розмірі 1 462, 94 (одна тисяча чотириста шістдесят дві) грн. 94 коп. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фастімпекс» (65025, м. Одеса, 21 км. Старокиївське шосе, б. 38, ) за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Державної фіскальної служби України (65078, Одеська область, м. Одеса, вул. Гайдара, б. 21, корпус А, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін