Справа № 340/119/19
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/119/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)

відповідач: Головне управління ДФС у Кіровоградській області (25000, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (надалі - ГУ ДФС у Кіровоградській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №4163-5208-1123, №14163-5208-1123, №-1123 від 12.11.2018 року.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2015 року він продав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 об'єкт нерухомості - комплекс будівель у АДРЕСА_2, розташований на земельній ділянці площею 3748, 37 кв.м. за кадастровим номером НОМЕР_2, яка перебувала у його користуванні за договором оренди землі від 31.03.2011 року, укладеним з Кіровоградською міською радою. Про припинення права користування земельною ділянкою у зв'язку з продажем нерухомості позивач 11.09.2015 року повідомив Кіровоградську ОДПІ та просив здійснити перерахунок орендної плати. Відповідач 05.07.2017 року надав позивачу довідку про відсутність заборгованості з податків та зборів, проте 12.11.2018 року виніс спірні податкові повідомлення - рішення про нарахування орендної плати за 2016, 2017, 2018 роки. Позивач не погоджується з цими рішеннями, стверджуючи, що з моменту продажу нерухомості 28.08.2015 року він не має доступу до земельної ділянки, не користується нею, а тому не є орендарем земельної ділянки у розумінні статті 93 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України "Про оренду землі", відтак не має обов'язку щодо сплати орендної плати за користування такою земельною ділянкою. З цих підстав просить суд визнати протиправним та скасувати спірні податкових повідомлення - рішення.

Ухвалою судді від 01.02.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за цим позовом.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що перехід права власності на майно до іншої особи не звільняє орендаря земельної ділянки від обов'язку зі сплати орендної плати за неї на підставі відповідного договору оренди. На момент винесення спірних податкових повідомлень - рішень договір оренди припинено (розірвано) не було, право оренди земельної ділянки було зареєстровано за ОСОБА_1, а нові власники відмовлялися сплачувати плату за землю, тому саме позивачу було нараховано орендну плату за 2016, 2017 та 2018 роки. Доводячи правомірність спірних податкових повідомлень - рішень, представник відповідача просила суд у задоволенні позову відмовити.

Позивач правом подачі відповіді на відзив не скористався.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 на підставі рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 11.10.2007 року набув у приватну власність комплекс будівель, розташований у АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 3748, 37 кв.м. за кадастровим номером НОМЕР_2. (а.с. 56 - 67)

Між Кіровоградською міською радою (орендодавцем) та ОСОБА_4 (орендарем) 31.03.2011 року укладено договір оренди вказаної земельної ділянки для розміщення виробничої бази, строком на 49 років. Згідно з пунктом 4 договору орендар сплачує орендодавцеві орендну плату у грошовій формі у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки - 1412, 56 грн. за місяць. Вказаний договір зареєстрований в Державному реєстрі земель 18.10.2011 року. (а.с. 32 - 38)

За договором купівлі-продажу від 28.08.2015 року позивач продав належний йому комплекс будівель ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Вказаний договір 28.08.2015 року зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (а.с. 28 - 31)

У подальшому власники цього комплекс будівель змінювалися. Так, за договором купівлі-продажу від 17.03.2017 року його власником став ОСОБА_5, який 14.06.2017 року подарував цей комплекс будівель ОСОБА_6 (а.с. 59 - 63)

Про припинення права користування земельною ділянкою позивач у вересні 2015 року повідомив Кропивницьку ОДПІ ГУ ДФС в Кіровоградській області. (а.с. 21)

У 2017 році позивач звернувся до Кіровоградської міської ради із заявою про припинення права користування цієї земельною ділянкою. (а.с. 22)

Міською радою міста Кропивницького 27.11.2018 року прийнято рішення №2114 "Про надання ОСОБА_6 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2", яким зокрема вирішено припинити ОСОБА_1 договір оренди землі №44 від 31.03.2011 року, а 16.01.2019 року укладено угоду про розірвання цього договору. (а.с. 23, 24, 58)

Між тим, ГУ ДФС у Кіровоградській області на підставі пп.54.3.3 п.54.4 ст.54 ПК України, відповідно до п. 286.5 ст. 286 ПК України 12.11.2018 року винесено такі податкові повідомлення-рішення форми "Ф", якими ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання з орендної плати:

- №4163-5208-1123 - у розмірі 30338,20 грн. за 2016 рік (а.с. 13);

- №14163-5208-1123 - у розмірі 32158,79 грн. за 2017 рік (а.с. 14);

- №-1123 - у розмірі 32158,79 грн. за 2018 рік (а.с. 15).

Не погодившись з цими рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що за визначеннями, наведеними у пункті 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і надалі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):

14.1.147. плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;

14.1.72. земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів;

14.1.73. землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 ПК України платниками податку (плати за землю) є: 269.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); 269.1.2. землекористувачі.

Відповідно до пункту 270.1 статті 270 ПК України об'єктами оподаткування є: 270.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; 270.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 271.1 статті 271 ПК України передбачено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з пунктами 288.1, 288.2, 288.3, 288.4 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Пунктом 288.7 статті 288 ПК України передбачено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Відповідно до статті 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно з пунктом 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня. (пункт 287.2 статті 287 ПК України)

За пунктом 287.7 статті 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Відповідно до частин 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтями 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У частині 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" зазначено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Згідно з абзацом 8 частини 1 статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Верховний Суд України, усуваючи розбіжності у застосуванні вказаних норм права, у постановах від 08.06.2016 року (справа №21-804а16), від 12.09.2017 року (справа №2а-10596/12/2670) вказав, що аналіз цим норм дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

У розумінні положень пп. 14.1.72, 14.1.73 п.14.1 ст.14, пп. 269.1.1, 269.1.2 п. 269.1 ст.269, пп.270.1.1, 270.1.2 п.270.1 ст.270, п.287.7 ст.287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, до нового власника об'єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов'язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно.

Такий висновок відповідає правовій позиції, наведеній у постановах Верховного Суду від 31.01.2018 року (справа №825/308/17), від 18.04.2018 року (справа №2а-19166/09/0370), від 19.06.2018 року (справа №822/2696/17), від 05.11.2018 року (справа №822/2695/17).

Таким чином, оскільки в період 2016, 2017, 2018 років комплекс будівель, розташований на орендованій позивачем земельній ділянці, перебував у власності інших фізичних осіб, право власності яких було зареєстроване у встановленому законодавством порядку, тому позивач після відчуження цього об'єкту та реєстрації права власності на нього за іншими особами не повинен сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користувачем якої не є.

Доводи відповідача щодо того, що договір оренди земельної ділянки зберігав чинність для позивача, зокрема щодо обов'язку сплачувати оренду плату, оскільки не був розірваний у встановленому порядку, суд відхиляє.

Як вказав Верховний Суду у постановах від 10.04.2018 року (справа №915/672/17), від 05.06.2018 року (справа №920/717/17), у разі переходу права власності на майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, до нового власника з моменту набуття права власності на це майно переходить право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розташоване у тому самому обсязі та умовах, які були у попереднього власника. Отже з моменту набуття права власності на нерухоме майно особа, яка стала новим власником такого майна, одночасно набуває права оренди земельної ділянки, на якій розташоване це майно у зв'язку з припиненням права власності на нього та, відповідно, припиненням права користування попереднього власника земельною ділянкою, на якій це майно розміщене, згідно з частиною 2 статті 120 ЗК України. Тобто особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно, отже договір оренди не підлягає розірванню. Відчуження об'єкта нерухомості, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, не є підставою для розірвання договору оренди з попереднім власником, оскільки такий договір припиняється щодо останнього, однак діє на тих самих умовах щодо особи, яка, набувши право власності на нерухоме майно, розміщене на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов'язки, зокрема із сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

Відтак, суд погоджується з доводами позивача про незаконність нарахування йому орендної плати за 2016, 2017, 2018 роки. Тож спірні податкові повідомлення - рішення є протиправними, в позов про їх скасування слід задовольнити.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем здійснені витрати на оплату судового збору у сумі 946, 55 грн. (а.с. 3, 44), які підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, ) задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Кіровоградській області №4163-5208-1123 від 12.11.2018 року, №14163-5208-1123 від 12.11.2018 року, №-1123 від 12.11.2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 946, 55 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш