Справа № 200/12959/18-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року справа №200/12959/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегія суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Казначеєва Е.Г.

Компанієць І.Д.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя - Смагар С.В.) від 26 грудня 2018 року у справі № 200/12959/18-а (повний текст рішення складено 26 грудня 2018 року) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дії щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років; зобов'язання призначити пенсію за вислугою років на пільгових умовах з 01 січня 2017 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними дії щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років; зобов'язано повторно розглянути подання про призначення пенсії за вислугу років з прийняттям відповідного рішення, з урахуванням оцінки наданої судом в рішенні.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що ним правомірно було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України від 09.04.2012року №2262-ХІІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам зазначеним у п.п. «б»-«д», «ж» ст.ст. 1,2 зазначеного Закону (крім осіб, зазначених у частині третій ст.5 Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних років і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у ч.2 ст.17 Закону №2262-ХІІІ. Відповідач зазначив, що календарний рік -це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді. На час звільнення позивача зі служби (31.12.2016 року) вислуга років у календарному обчисленні становила - 21 рік 06 місяців 17 днів, що не є достатнім для призначення пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України №2265-ХІІ. Відповідач також зазначив, що приписи п.3 постанови КМУ від 17.07.1992 року №393 суперечать приписам п. «а» ст. 12 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, застосуванню підлягає саме Закон України №2262-ХІІ, оскільки у відповідності до ч.3 ст.7 КАС України має вищу юридичну силу.

Позивачем на адресу суду апеляційної інстанції надіслано заяву про розгляд справи за відсутністю позивача та його представника.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, уточнений відзив на апеляційну скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та Державній кримінально-виконавчій службі України .

Наказом Управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області від 14 грудня 2016 року № 97 о/с «Про особовий склад» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_2, заступника начальника відділу ресурсного та інженерного забезпечення управління звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України у зв'язку з скороченням штатів. Згідно зазначеного наказу вислуга років позивача на день звільнення в календарному обчисленні склала 21 рік 6 місяців 17 днів та у пільговому обчисленні 27 років 8 місяців та 7 днів.

16 липня 2018 року управління Державної пенітенціарної служби України в Донецькій області направила на адресу головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області матеріали щодо призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_2, зокрема, заяву позивача про призначення пенсії від 17 липня 2018 року із відміткою про ознайомлення з поданням про призначення пенсії та витяг з наказу про звільнення.

Листом від 6 вересня 2018 року вих. № 12113/03-1 «Щодо повернення документів на гр. ОСОБА_2» головне управління повернуло документи позивача про призначення пенсії, зазначивши при цьому, що відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається за умови, якщо особу було звільнено зі служби з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

На запит позивача на урядову гарячу лінію в порядку Закону України «Про звернення громадян» відповідачем листом від 31 жовтня 2018 року вих. № МІ-8586830 поінформовано, що у зв'язку з відсутністю вислуги років на день звільнення 23 і більше календарних років, головним управлінням повернуто документи щодо призначення його пенсії на доопрацювання до південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства Юстиції в м. Дніпро, що суд першої інстанції розцінив як фактичну відмову у призначенні пенсії. Одночасно, у зазначеному листі головного управління було зазначено, що на час надання відповіді документи для призначення пенсії з уповноваженого органу не надходили.

Наведені обставини сторонами не оспорюються. Спірним питанням у справі є правомірність дій відповідача щодо повернення документів для призначення позивачеві пенсії, у зв'язку відсутністю необхідного стажу (вислуги), обчисленої у календарних роках.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначені Законом України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Умови призначення пенсії за вислугою років визначені у статті 12 Закону № 2262-ХІІ, згідно якої пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: зокрема, (за умови, що позивач звільнений зі служби з 31 грудня 2016 року) з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначено вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Згідно з частиною 2 статті 17 Закону № 2262-ХІІ до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Календарний рік - це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що Законом чітко визначено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності на день звільнення вислуги 23 календарних роки і більше, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Жодна норма Закону не містить в собі приписів щодо призначення пенсії за вислугу років при наявності 23 років вислуги, обчисленої на пільгових умовах.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19.09.2018 по справі № 725/1959/17.

Як встановлено судом, вислуга років позивача на день звільнення в календарному обчисленні склала 21 рік 6 місяців 17 днів та у пільговому обчисленні 27 років 8 місяців та 7 днів.

Враховуючи викладене, період служби, зарахований позивачу на пільгових умовах відповідно до положень Порядку № 393, в розумінні частини 2 статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може бути зарахований до календарної вислуги років.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-XII календарної вислуги років.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач відмовляючи у призначенні пенсії діяв в межах повноважень та відповідно до законів України.

Застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", колегія суддів вважає помилковим з огляду на приписи частини 3 статті 7 КАС України, згідно якої у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що законодавець розмежовує такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років". При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії. В той же час, для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі, а до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом не передбачено.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у позивача підстав для призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі № 200/12959/18-а - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі №200/12959/18-а - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_2 в призначенні пенсії за вислугу років; зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_2 пенсію за вислугою років на пільгових умовах з 01 січня 2017 року - відмовити.

Повне судове рішення складено 03 квітня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 03 квітня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць