Справа № 815/1401/18
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1401/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Марина П.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тарутинської селищної ради Одеської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, третіх осіб, які не заявляються самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа за адміністративний позов ОСОБА_1 до Тарутинської селищної ради Одеської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, третіх осіб, які не заявляються самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду даний позов залишено без розгляду.

Постановою Пятого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2018 року скасовано та направлено справу №815/1401/18 до суду 1-ї інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 07.02.2019 року справу прийняти до провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання від 18.03.2019 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Враховуючи неявку сторін, відсутність потреби щодо заслухання свідка чи експерта, судом, керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що у в заявлених позовних вимогах позивач просить визнати протиправною бездіяльність Тарутинської селищної ради Одеської області щодо розгляду заяви від 15.11.2017 року в порушенні орендарем умов Договору від 15.12.2015 року щодо нецільового використання земельної ділянки площею 0.0826 га, що за адресою смт. Тарутине, Одеської області, вул. Центральна, 63 (Леніна), кадастровий номер :02:001:0292 та зобовязати Тарутинську селищну раду Одеської області договір оренди землі укладений з ОСОБА_2 15 грудня 2015 року розірвати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Тарутинською селищною радою та ОСОБА_2 15 грудня 2015 року укладений договір оренди землі. Відповідно до п.п.1, 15 договору, предметом вказаного договору та умовою використання земельної ділянки є розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, що відповідає виду діяльності КВЕД - 2005підкласу 63.21.2, а саме: діяльність автостанцій. Тобто, вищевказаний договір укладений, насамперед, для функціонування автостанції «Тарутине» як субєкта надання послуг пасажирам, в тому числі і позивачу, як споживачу. Однак, замість належної роботи автостанції щодо надання автостанційних послуг пасажирам її власник ОСОБА_2, здійснив забудову території автостанції тимчасовими спорудами, внаслідок чого суттєво зменшились зони очікування для пасажирів, що знайшло своє підтвердження в листі ДАБІ в Одеській області від 19.07.2017 року та, як зазначає позивач, є небезпечним для його життя та здоровя. На даний час, як і раніше, в будівлі та на території автостанції, замість визначених законодавством послуг, розміщені заклади торгівлі з продажу побутової хімії, взуття, цукерок, автозапчастин тощо, які у відповідності до ч.2 ст.71 Земельного кодексу України та ст. 11 Закону України «Про транспорт» ні яким чином не відносяться до забезпечення роботи автостанції, як субєкта для надання послуг пасажирам, в тому числі і позивачу, як споживачу, учаснику АТО на реалізацію свого права пільгового проїзду з Тарутине до Одеси. На переконання позивача, дана обставина вказує на зміну істотних умов та нецільового використання ОСОБА_2, земельної ділянки, яка було надана останньому в оренду, насамперед, для функціонування автостанції, а не для забудови тимчасовими спорудами.

Відповідно до ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом п.1,2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

За приписами ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Вимоги до позовної заяви визначені правовими нормами ст.160 КАС України.

Частиною 1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, повязаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обовязковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, повязаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Приписами ч.3 ст.19 КАС України встановлено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Згідно із частинами 1 та 4 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Пунктом 10 ч.2 ст.16 ст.11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Водночас правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Згідно із частинами 2 та 3 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно із ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено вказаною нормою та статтями 118, 122 Земельного кодексу України.

Таким чином, рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або адміністративного судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

Суд зазначає, що у ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивач оскаржує дії щодо володіння та, на його думку, неналежного, нецільового використання ОСОБА_2, земельної ділянки. При цьому, суттю спірних відносин та позовних вимог в даному спорі є вирішення питання щодо нецільового використання земельної ділянки площею 0.0826 га, що за адресою смт. Тарутине, Одеської області, вул.Центральна, 63 (Леніна), кадастровий номер :02:001:0292 та зобовязати Тарутинську селищну раду Одеської області розірвати договір оренди землі укладений з ОСОБА_2 15 грудня 2015 року.

Враховуючи викладене та те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із правом використання земельної ділянки, то за таких обставин спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Таку ж правову позицію викладено у постанові ОСОБА_5 Верховного Суду від 21 березня 2018року у справі №184/2470/13.

Відповідно до ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.140, 238, 241-245, 248, 256, 295 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Тарутинської селищної ради Одеської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, третіх осіб, які не заявляються самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії.

Роз'яснити сторонам, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку визначеному ст. 295 та п.15.5 розділу VII КАС України. Ухвала набирає законної сили відповідно до приписів ст. 256 КАС України.

Суддя П.П.Марин

.