Справа № 813/4942/15
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2019 року

Київ

справа №813/4942/15

адміністративне провадження №К/9901/7553/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ІМЕКСБАНК" на постанову Львівського окружного адміністративного суду в складі судді Кухар Н.А. від 17.11.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Мікули О.І., Курильця А.Р., Кушнерика М.П. від 06.04.2016 у справі №813/4942/15 за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ІМЕКСБАНК", третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправними, незаконними дій та зобов"язання вчинити дії,,

УСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними, незаконним дії (бездіяльність) уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ІМЕКСБАНК" щодо не включення вкладника ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ІМЕКСБАНК» включити вкладника ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) до переліку вкладників, які мають право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором №377-14/4 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року Вклад "Постійний клієнт" укладеного 01 липня 2014 року в сумі 108743,08 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що позивач безпосередньо не укладав з АТ «ІМЕКСБАНК» жодних договорів банківського вкладу, в т.ч. договору приєднання, а набув своїх прав на підставі договору цесії, укладеного з вкладником - третьою особою, яка саме і підписувала та укладала з АТ «ІМЕКСБАНК» вищезазначений Договір приєднання, та відомості про яку вносились у базу даних АТ «ІМЕКСБАНК», позивач (як новий кредитор на суму набутих прав вимоги, що на сьогоднішній день не значиться в базі даних АТ «ІМЕКСБАНК» як вкладник банку, а «переоформлення» набутих ним прав вимог із відкриттям окремого вкладного рахунку законодавчо є неможливим) не відповідає передбаченим в Законі ознакам «вкладника» та не має права вимагати від АТ «ІМЕКСБАНК» або відповідача включення його в реєстр (перелік) вкладників як особи, що вправі отримати виплату сум гарантованого відшкодування з коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Апелянт звертає увагу на те, що відступлення прав вимоги за договором цесії, на яке посилається позивач, відбулось в сумі, що перевищувала гарантовану третій особи суму виплат. Укладення договору цесії на подібних умовах, тобто лише на частину вкладу, може свідчити про штучність та фіктивність цього правочину як такого, що спрямований виключно на досягнення єдиної мети - отримання первісним власником грошових коштів - вкладником, тобто третьою особою, повного задоволення своїх вимог за рахунок сум гарантованих виплат.

Від позивача відзив на касаційну скаргу не надходив.

Дослідивши доводи касаційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами встановлено, що 01 липня 2014 року ПАТ "ІМЕКСБАНК" та ОСОБА_3 уклали договір №377-14/4 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року вклад "постійний клієнт" на суму 200000,00 грн. Строк повернення вкладу - 03 серпня 2015 року.

12 січня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір відступлення прав вимоги за договором №377-14/4 про приєднання до вищевказаного публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року вклад "постійний клієнт".

18 лютого 2015 року ОСОБА_3 письмово повідомив Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "ІМЕКСБАНК" про заміну сторони у зобов'язанні, скерувавши повідомлення уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "ІМЕКСБАНК" про заміну сторони (кредитора) у зобов'язанні за договором №377-14/4 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року вклад "постійний клієнт" на суму 200000,00 грн. та повторно повідомив 17 червня 2015 року уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ІМЕКСБАНК" про вказаний факт.

Постановою Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року № 50 "Про віднесення ПАТ "ІМЕКСБАНК" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 січня 2015 року №16 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "ІМЕКСБАНК", згідно з яким з 27 січня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ІМЕКСБАНК".

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ "ІМЕКСБАНК" призначено Северина Ю.П.

17 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "ІМЕКСБАНК" про надання йому інформації щодо порядку виплати належних йому коштів за договором №377-14/4 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року вклад "постійний клієнт" розміщеного в ПАТ "ІМЕКСБАНК".

Також ОСОБА_2 звертався до банку-агента - ПАТ "ПУМБ" та ПАТ "АЛЬФА-БАНК" з вимогами про виплату гарантованої суми відшкодування, проте йому було відмовлено, мотивуючи це відсутністю його у переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_2 отримав всі права вкладника за договором від 01 липня 2014 року № 377-14/4, оскільки заміна кредитора у зобов'язанні за вказаним договором про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу від 20 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ "ІМЕКСБАНК" здійснена правомірно, у відповідності до порядку, визначеного ст.ст. 512-517 ЦК України, а тому Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ІМЕКСБАНК" допустила протиправну бездіяльність, безпідставно не включивши позивача до переліку вкладників ПАТ "ІМЕКСБАНК", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а тому зобов'язання Уповноваженої особи надати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ"ІМЕКСБАНК" за рахунок Фонду, є безумовною підставою для включення позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини, зазначає наступне.

У п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 4452-VI ) визначено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону № 4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема:

- перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;

- перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону.

В силу вимог ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду забезпечує перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Аналіз зазначених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства свідчить, що для отримання відшкодування фізичною особою за рахунок Фонду має бути дотримана обов'язкова умова: особа має бути вкладником та повинна мати вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Судами встановлено, що підставою для невключення позивача до переліку вкладників вказано те, що ОСОБА_2 безпосередньо не укладав з АТ «ІМЕКСБАНК» жодних договорів банківського вкладу, в т.ч. договору приєднання, а набув своїх прав на підставі договору цесії, укладеного з вкладником - третьою особою, яка саме і підписувала та укладала з АТ «ІМЕКСБАНК» вищезазначений Договір приєднання, та відомості про яку вносились в базу даних АТ «ІМЕКСБАНК», позивач не відповідає передбаченим в Законі ознакам «вкладника», а укладення договору цесії на подібних умовах, тобто лише на частину вкладу, може свідчити про штучність та фіктивність цього правочину як такого, що спрямований виключно на досягнення єдиної мети - отримання первісним власником грошових коштів - вкладником, тобто третьою особою, повного задоволення своїх вимог за рахунок сум гарантованих виплат.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Судами встановлено, що договір від № 377-14/4 від 01 липня 2014 року не містить обмежень щодо можливості передачі кредитором своїх прав або обмеження обсягу прав, які передає кредитор.

Згідно зі ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна осіб у зобов'язанні пов'язана з тим, що попередні учасники зобов'язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов'язки переходять до суб'єктів, які їх замінюють.

Вимога, що передається іншій особі в порядку цесії, переходить до неї в тому обсязі, в якому вона раніше належала цедентові.

Враховуючи, що договір цесії є похідним від основного договору, то і всі умови договору банківського обслуговування мають застосовуватись до позивача таким же чином, як і до клієнта банку.

Крім того, договір банківського вкладу не є зобов'язанням, виконання якого нерозривно пов'язаних з особою кредитора (постанова Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2015 року у справі № 6-65цс13).

Відповідно до п. п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав:

- банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

- банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

- здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Зважаючи на встановлені в цій справі обставини, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що покликання відповідача на положення п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, як на правову підставу для визнання договору нікчемними, є необґрунтованими, оскільки відповідачем жодним чином не доведено наявності підстав, за яких правочини відповідно до ст. 38 Закону № 4452-VI є нікчемними.

Верховний Суд сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 826/1476/15) виснував, що перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання про віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторони правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписала уповноважена особа Фонду як особа, що здійснює повноваження органу управління банку.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ІМЕКСБАНК" залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

Судді Верховного Суду