Справа № 400/2613/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 р. Справа № 400/2613/18
Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Час і місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор", Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор", Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про

- визнання протиправною бездіяльність державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" щодо ненадіслання до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України документів для призначення пенсії ОСОБА_2 за вислугу років;

- зобов'язання державну установу "Миколаївський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції надіслати до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України документи для призначення пенсії ОСОБА_2 за вислугу років;

- зобов'язання Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції направити подання та весь пакет документів для призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_2 в пільговому обчисленні 25 років 04 місяці 14 днів, у календарному обчисленні 19 років 00 місяців 11 днів до Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що загальний пільговий трудовий стаж позивача становить 25 років 04 місяці 14 днів, тому має право на призначення пільгової пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор", Південного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про необґрунтованість та незаконність рішення, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що відповідачем в порушення ст. 19 Конституції України не надіслано відповідних документів до пенсійного фонду для призначення пенсії за вислугу років, оскільки виключно до компетенції органів пенсійного фонду належить розгляд питань щодо призначення або відмови в призначенні пенсії. При цьому апелянтом зазначено, що норми ст.17-1 ЗУ « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та Постанова КМУ від 17 липня 1992 року № 393 є спеціальними при застосування до спірних правовідносин.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України, враховуючи достатність доказів для її вирішення

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач в період з 01.04.1999 по 03.04.2018 проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України (в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор").

Наказом ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" від 03.04.2018 року № 21-ос18 позивача, старшого лейтенанта внутрішньої служби, фельдшера медичної частини, звільнено зі служби в ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (і зв'язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів).

02.07.2018 позивач звернулася до ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" з заявою про направлення особових матеріалів до ГУ ПФУ в Миколаївській області для призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Листом від 06.07.2018 року № 20/4-2068 ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" відмовив позивачу у направленні особових матеріалів до ГУ ПФУ в Миколаївській обалсті у зв'язку з недостатньою вислугою (19 років 00 місяців 11 днів) для направлення матеріалів про призначення пенсії відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", відповідно до якого пенсія за вислугу років призначається незалежно від віку особам, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

23.08.2018 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області про призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постанови КМУ № 393 від 17.07.1992 року "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей".

10.09.2018 року листом № 2980-Б-07 ГУ ПФУ в Миколаївській області повідомив, що відповідно до "Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій" відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" позивачу слід звернутися до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питанням підготовки та подання документів до органів ПФУ для призначення пенсії. Одночасно повідомлено, що згідно наданих документів позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років.

14.09.2018 позивач звернулася з заявою до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо направлення документів для призначення пенсії за вислугу років до ГУ ПФУ в Миколаївській області.

24.09.2018 року листом № 892-18/Б-597 Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції відмовив позивачу у направленні документів до ГУ ПФУ в Миколаївській області у зв'язку з відсутністю у відповідача необхідної вислуги років у календарному обчисленні відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Не погодившись з такими діями (бездіяльністю) відповідачів по справі, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з відсутності у відповідача обов'язку щодо складання розрахунку вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_2 на пільгових умовах, у зв'язку з відсутністю у останньої достатньої вислуги років у календарному обчисленні для призначення пенсії, а тому прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Пунктом «б» статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно із частиною 2 статті 17 Закону № 2262-ХІІ до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Статтею 17-1 зазначеного Закону встановлено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 17-2 Закону № 2262-ХІІ перелік документів, що підтверджують окремі періоди військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах, визначається Кабінетом Міністрів України.

Часиною 4 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 року № 2713-IV (далі - Закон № 2713-IV) встановлено, що, особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

За приписами підпункту «г» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до вислуги років для призначення пенсій зараховується на пільгових умовах один місяць служби за сорок днів особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та кримінально-виконавчої системи, які проходять службу у виправно-трудових установах, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках для осіб, затриманих за бродяжництво, спеціальних приймальниках для осіб, підданих адміністративному арешту, підрозділах конвойної служби міліції, та військовослужбовцям постійного складу, які проходять службу у дисциплінарних частинах, за переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ, Міністерством юстиції, Центральним управлінням служби безпеки, Міністерством оборони; час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів та встановлено судом першої інстанції, вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 19 років 00 місяців 11 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 04 місяці 14 днів.

Тобто, період служби, зарахований Позивачу на пільгових умовах відповідно до положень Порядку № 393, у розумінні частини другої статті 17 Закону № 2262-ХІІ, не може бути зарахований до календарної вислуги років.

У Законі № 2262-XII не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 23 років та 6 місяців вислуги, обчисленої на пільгових умовах. Вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 років та 6 місяців і міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються у календарну вислугу років.

При цьому, законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років».

Так, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії. В той же час, для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі, а до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом не передбачено.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).

Зокрема, пунктом 1 Порядку № 3-1 встановлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 3-1, уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (згідно з додатком 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Наведене свідчить про те, що на уповноважений структурний підрозділ покладені функції із забезпечення підготовки та подання до органу, що призначає пенсії (управління Пенсійного фонду), необхідних для призначення пенсії документів та надання особам, що звернулися за призначенням пенсії допомоги в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів.

Виходячи зі змісту цього пункту, можна зробити висновок, що Відповідач може направляти подання про призначення пенсії лише у випадку наявності у особи відповідної календарної вислуги років на пенсію.

Якщо вислуги відповідно до Закону № 2262-ХІІ недостатньо, то в відповідачів відсутні підстави для оформлення подання про призначення пенсії.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні у позивача по справі підстави для призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-XII календарної вислуги років.

Аналогічна правова позиція при вирішенні подібних спорів викладена у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17 (№ К/9901/16562/18) та від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17 (№ К/9901/2268/18).

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача у апеляційній скарзі на те, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ст. 14 Закону України «Про Державну кримінальну-виконавчу службу України» служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Державну кримінальну-виконавчу службу України» Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 на уповноважені структурні підрозділи, покладені функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Пунктом 12 вказаного Порядку уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні

документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Також, функції щодо визначення складових та розміру грошового забезпечення, розрахунку вислуги років на пенсію військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» покладено на Міністерства та відомства, де особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом проходили службу.

Водночас, ані Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ані іншими законами, які регулюють питання пенсійного забезпечення військовослужбовців, не передбачено оформлення всіх необхідних документів про призначення пенсії за вислугою років у зв'язку відсутності умов передбачених ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Отже, у вказаних правовідносинах саме на відповідача покладено функції розрахунку вислуги років на пенсію військовослужбовців та направлення документів для призначення пенсії до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів критично розцінює твердження позивача у апеляційній скарзі про те, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначені пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки до прийняття рішення Пенсійним фондом України мають бути дотримані вимоги вищевказаного Закону та Порядку.

При цьому доводи апелянта, що ст.17-1 ЗУ « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» є спеціальними при застосування до спірних правовідносин, колегія суддів не бере до уваги, оскільки спірні правовідносини врегульовано саме Законом № 2262-ХІІ, інший нормативно-правовий акт рівної юридичної сили, який би регулював їх в інший спосіб, відсутній.

Надаючи правову оцінку посиланням апелянта на положення постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393), відповідно до якої позивачу (на думку позивача) для призначення пенсії у вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, суд виходить з такого.

Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Оскільки приписи пункту 3 Постанови № 393 суперечать приписам пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ, застосуванню підлягають саме положення Закону № 2262-ХІІ, як правового акта, що має вищу юридичну силу, а отже вищезазначені доводи апелянта є помилковими.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 02 квітня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова