Справа № 442/8780/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/3436/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Обрізка І. М.,

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року про закриття провадження (ухвала постановлена судом у складі головуючого судді Гавдика З. В. у м. Львові о 18:28 год) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Львівської філії Комунального підприємства «Центр реєстрації прав» Корецької районної ради Рівненської області Заремби Олександра Олександровича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», про визнання протиправними та скасування рішень, скасування записів про реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до державного реєстратора Львівської філії Комунального підприємства «Центр реєстрації прав» Корецької районної ради Рівненської області Заремби О. О., в якому просив визнати протиправними та скасувати реєстраційні дії відповідача від 30 травня 2017 року № 35439566 та від 02 червня 2017 року № 35516272 про реєстрацію за ним права власності на нежитлову будівлю площею 3079,1 кв.м та земельну ділянку для обслуговування відпочинково-розважального комплексу площею 0,5271 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності за ним № 20668026 та № 20758883.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року закрито провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт») подали апеляційні скарги, у яких, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційних скарг обґрунтовують тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки за своїм характером цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, так як позивачем оскаржуються виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача, який в межах спірних правовідносин діяв як суб'єкт владних повноважень.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 та ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт» підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, покликаючись на викладені в ній доводи.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, 16 квітня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 010/08-3/2793/в, згідно із умовами якого банк надав кредитні кошти в сумі 875000,00 доларів США для придбання нерухомого майна у строк до 14 квітня 2017 року.

На забезпечення умов кредитного договору 15 травня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 010/08-3/2793/в, який посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А. Д. та зареєстрований в реєстрі за № 782. Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно: нежитлове приміщення будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 3079,1 кв.м. право власності на яке зареєстроване в Дрогобицькому державному комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 04 жовтня 2006 року у книзі № 1 за реєстраційним номером 60 та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 1209709, реєстраційний № 15; земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5271 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для обслуговування відпочинково-розважального комплексу.

Інформація щодо укладення договору іпотеки була внесена у Державний реєстр іпотек та накладена заборона відчуження нерухомого майна, про що було внесено інформацію до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

20 січня 2010 року між ОСОБА_1 та учасником ТзОВ «Торговий дім «Галичина-Транс» ОСОБА_5 укладено договір про вступ ОСОБА_1 до складу учасників товариства та внесення ним в якості вкладу до статутного капіталу товариства належного йому майна - нежитлової будівлі та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30 березня 2010 року у справі № 9/38 зобов'язано ОСОБА_1 виконати умови договору про участь у ТзОВ «Торговий дім «Галичина-Транс» від 20 січня 2010 року та передати ТзОВ «Торговий дім «Галичина-Транс» згадане вище майно, а також визнано право власності ТзОВ «Торговий дім «Галичина-Транс» на таке майно.

На виконання зазначеного судового рішення проведено реєстрацію права власності на відповідне нерухоме майно за ТзОВ «Торговий дім «Галичина-Транс» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12 вересня 2013 року у справі № 9/38 рішення суду першої інстанції у даній справі скасовано та відмовлено ТзОВ «Торговий дім «Галичина-Транс» в задоволенні позову.

На підставі постанови Львівського апеляційного господарського суду державним реєстратором Львівської філії Комунального підприємства «Центр реєстрації прав» Корецької районної ради Рівненської області Зарембою О. О. прийнято рішення від 30 травня 2017 року № 35439566 та від 02 червня 2017 року № 35516272 про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку та нежитлову будівлю відповідно, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір, який виник між сторонами, є приватно-правовим, оскільки заявлені позивачем вимоги спрямовані на захист цивільного права - права власності на земельну ділянку та нежитлову будівлю, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим з наступних підстав.

Підстави та порядок закриття провадження в адміністративній справі визначені статтею 238 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті суд закриває провадження в справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. В свою чергу, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас, колегія суддів наголошує, що при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб'єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб'єкта владних повноважень.

При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії суб'єкта владних повноважень при виконанні ним владних управлінських функцій.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній, зокрема, у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 815/1121/17.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування реєстраційних дій відповідача про реєстрацію за ним права власності на нежитлову будівлю та земельну ділянку для обслуговування відпочинково-розважального комплексу, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, оскільки реєстрація за ним права власності відбулась за відсутності підстав для її проведення, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та за відсутності поданої належним чином та уповноваженою на це особою заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також за наявності зареєстрованих обтяжень на спірні об'єкти нерухомого майна.

Отже, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою ОСОБА_1 з набуттям, у зв'язку з вчиненням державним реєстратором оскаржуваних реєстраційних дій, права власності на спірне нерухоме майно, що належить ТзОВ «Торговий дім «Галичина-Транс» на праві власності.

Таким чином, спірні правовідносини стосуються речового права на спірне нерухоме майно, яке, на думку позивача, зареєстровано за ним у неналежний спосіб, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Враховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними від вирішення судом питання щодо правомірності набуття фізичною особою права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цієї особи, незважаючи на участь у спорі суб'єкта владних повноважень, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі з обов'язком суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Отже, оскаржуючи реєстраційні дії державного реєстратора у цій адміністративній справі, позивач має на меті захист речового права на об'єкт реєстраційних дій (земельну ділянку та нежитлове приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1), державну реєстрацію яких вважає проведеною з порушеннями, що підтверджує правильність висновку суду першої інстанції про належність цього спору до цивільної юрисдикції.

Апеляційний суд зауважує, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Відтак, не є публічно-правовим спір між суб'єктом владних повноважень та суб'єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного та адміністративного права.

Зважаючи на наведене та враховуючи суть і суб'єктний склад спірних правовідносин, апеляційний суд приходить до висновку, що спір про визнання протиправними дій державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію права власності має розглядатися як спір, що пов'язаний із захистом права (цивільного, приватного) на нерухоме майно, яке зареєстроване за позивачем.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, здійснено державним реєстратором державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням чи порушенням вимог законодавства.

Вказана позиція відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі і її розгляд в порядку цивільного судочинства є обґрунтованим.

Покликання позивача в апеляційній скарзі на необхідність врахування у спірних правовідносинах правових позицій Верховного Суду, висловлених у справах № 817/567/16, № 826/4460/17, № 803/1125/17 та № 804/20728/14, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 04 квітня 2018 року у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10 квітня 2018 року у справі № 808/8972/15, від 16 травня 2018 року у справі № 826/4460/17, від 23 травня 2018 року у справі № 815/4618/16, від 05 червня 2018 року у справі № 804/20728/14, від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16, від 13 червня 2018 року у справах № 820/2675/17 та 803/1125/17 щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Форінт» залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2018 року про закриття провадження у справі № 442/8780/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Р. В. Кухтей
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 01 квітня 2019 року.