Справа № 826/7195/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7195/18 Суддя (судді) першої інстанції: Васильченко І.П.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю: секретаря Суркової Д.О.,

представника позивача Яковіщук Д.Д.,

представника відповідача Комарської А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.01.2018 року № 2,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр», звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 26 січня 2018 року №2, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 5697133, 00 грн та застосовано 1071977 грн штрафну (фінансову) санкцію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновок, покладений в основу оскаржуваного рішення, про заниження суми доходу у зв'язку з невключенням до нього отриманих від банківських установ відсотків за користування грошовими коштами є безпідставним, оскільки, такі відсотки не є прибутком позивача, бо грошові кошти надходили від замовників на розподільчий рахунок та в подальшому були перераховані банкам за надані банківські послуги.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що рух коштів на розподільчому рахунку позивача не є доходом та не зумовив зростання власного капіталу підприємства.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт наголошує, що перевіркою встановлено заниження позивачем податкового зобов'язання з податку на прибуток, яке виникло у зв»язку з невключенням до сум доходу відсотків, отриманих на розподільчий рахунок позивача від банківських установ за користування коштами на загальну суму 31650738 грн.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін та вказує на правомірність висновків суду першої інстанції і безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, валютного - за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, за результатами якої складено акт від 15.12.2017 №536/26-15-14-02-04/04013755, яким, зокрема, встановлено порушення: п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, результаті чого занижено податок на прибуток у періоді, що перевірявся, на загальну суму 5697133,00 грн.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС України у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 26.01.2018 року №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» у розмірі 6769110,00 грн, у тому числі, 5697133,00 грн - за основним платежем та 1071977,00 грн -штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач, не погоджуючись з вищевказаним податковим повідомленням - рішенням, вважаючи його таким, що порушує законні інтереси платника, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, приписами п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України, визначено, що для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Пунктом 138.1 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство «ГІОЦ» здійснює господарську діяльність відповідно Статуту, затвердженого розпорядженням Представника Президента України у м. Києві від 21.07.1992 №678 (в редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.02.2012 №204, яким встановлено, що предметом діяльності підприємства, крім іншого, є створення та впровадження програмного забезпечення для підприємств, установ та організацій різних галузей та всіх форм власності; надання послуг з обробки даних; надання та інформаційно-технологічне супроводження систем і задач автоматизованої обробки інформації в міському господарстві; виконання функцій інформаційно-розрахункового центру; виготовлення та друк рахунків на сплату платежів.

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації «Про порядок розрахунків за житлово-комунальні послуги» від 27 січня 1997 року № 80 та розпорядження Київської міської державної адміністрації «Про порядок розрахунків за житлово-комунальні послуги» від 15 квітня 1997 року № 478 з метою прискорення надходження платежів населення на рахунки підприємств-постачальників комунальних послуг, КП «ГІОЦ» доручено: забезпечувати щоденне розщеплення платежів за житлово-комунальні послуги від населення та перерахування розподілених сум на розрахункові рахунки підприємств-постачальників житлово-комунальних послуг; надавати житлово-експлуатаційним організаціям та підприємствам-постачальникам житлово-комунальних послуг щоденну зведену інформацію про сплату платежів населенням по кожному особистому рахунку; створити загальноміський центр збору первинних платіжних документів по сплаті платежів за житлово-комунальні послуги, які надходять від населення через банки, що забезпечують прийом платежів.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1029 від 25 липня 2008 року «Про удосконалення і впорядкування системи розрахунків за житлово-комунальні та інші послуги», визнано за доцільне створення Єдиного інформаційно-розрахункового центру на базі КП «ГІОЦ», та доручено КП ГІОЦ: автоматизацію технологічного процесу нарахування платежів за житлово- комунальні послуги; розщеплення та облік оплат за житлово-комунальні послуги; формування та друк "Рахунка на сплату житлово-комунальних послуг", який узагальнює нарахування виконавців та виробників послуг з врахуванням існуючих пільг, субсидій та компенсацій; організацію доставки до житлових організацій м. Києва єдиних платіжних документів на сплату за житлово-комунальні послуги; підтримку та супроводження програмно-апаратного комплексу з нарахування платежів та обліку сплати за житлово-комунальні та інші послуги; ведення баз даних: житлового фонду, мешканців м. Києва, пільгових категорій громадян, громадян, що отримують субсидії та компенсації, обсягу житлово-комунальних послуг та нарахувань і сплати за житлово-комунальні послуги; інформаційний обмін та взаємодію з учасниками розрахунків: виконавцями та виробниками житлово-комунальних послуг, відділами соціального захисту населення, паспортними столами та ін.; інформаційну взаємодію з банками-агентами та іншими організаціями, що приймають платежі від населення, з державними адміністраціями міста та районів, з підприємствами житлово-комунального господарства, з населенням міста.

Виконання вище вказаних розпоряджень КМДА, КП «ГІОЦ» реалізує шляхом укладання цивільно-правових угод з виконавцями та виробниками житлово-комунальних послуг, банківськими та фінансовими установами, які здійснюють приймання платежів населення (споживачів) за спожиті житлово-комунальні послуги.

Відповідно до матеріалів справи, між КП «ГІОЦ» (виконавець) та теплопостачальними організаціями (замовники) були укладені такі договори про надання послуг: з ТОВ «Єврореконструкція» від 10.04.2014 №3561, від 28.04.2015 №3561-15, від 10.02.2016 №3561-16; з ПАТ «Київенерго» від 18.08.2014 №3565, від 15.07.2015 №330/51-15; з ТОВ «Теплопостачсервіс» від 01.10.2014 №3609; з ТОВ «Київцентртепло» від 04.12.2014 №3644; з ДП «Групова котельня УМТ та ГЗ ГУ МВС України у Київській області» від 27.01.2015 №3665; з КП «Житло-сервіс» від 19.11.2014 №3625; з ТОВ «Перший український експертний центр» від 19.11.2014 №3626; з КП «Спецжитлофонд» від 29.01.2015 №3668.

Відповідно до умов вказаних договорів та додаткових угод до них, для забезпечення здійснення виконавцем розрахунків з банківськими та фінансовими установами за надані ними послуги з приймання та перерахування платежів споживачів сторони погодили, що розрахунок буде проводитися шляхом перерахування замовником коштів на розподільчий рахунок виконавця. Виконавець в подальшому перераховує вказані кошти на рахунки банківських та фінансових установ за наданими ними послуги, згідно укладених договорів.

Відповідно до матеріалів справи, між КП «ГІОЦ» та банківськими та фінансовими установами було укладено договори: з КМД УДППЗ «Укрпошта» від 14.11.2014 №50-1523; з АТ «Ощадбанк» від 27.09.2013 №325/3472, від 13.11.2014 №364, №365, №366, №367, №368, №369, від 10.12.2014 №375, від 10.02.2015 №380, №381, від 20.11.2014 №371, №372, №373, №374; з ПАТ «Банк «Кліринговий дім» від 20.11.2014 №3629; з ПАТ «Промислово-фінансовий банк» від 19.11.2014 №3628; з ПАТ КБ «Приватбанк» від 18.11.2014 №3624; з ПАТ «ТАСКОМБАНК» від 01.12.2015 №36/2015; з ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» від 06.11.2014 №3610; з ПАТ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» від 31.10.2014 №3605; з ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 19.11.2014 №3611; з ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 21.11.2014 №3630; з ПАТ «Комерційний індустріальний банк» від 24.11.2014 №3631; з ПАТ «Банк Фамільний» від 21.11.2014 №3632; з ПАТ «БМ Банк» від 26.11.2014 №3635; з ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» від 24.12.2014; з ТОВ «Фінтеко» від 27.11.2014 №3641; з ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» від 01.12.2014 №3648/854 РF01-2014г.; з ПАТ «Український банк реконструкції та розвитку» від 15.12.2014 №3650; з ПАТ «Діамантбанк» від 14.04.2015 №3703; з ПАТ «Комерційний інвестиційний банк» від 18.05.2015 №3714; з ПАТ «Мегабанк» від 10.06.2015 №3724; з ТОВ «ФК «ОМП-2013» від 04.08.2015 №3739; з ПАТ «КБ «АКОРДБАК» від 07.09.2015 №3749; з ПАТ «Кристалбанк» від 29.10.2015 №3789; з ПАТ «ПУМБ» від 26.10.2015 №РН-10766-0206-02; з ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» від 31.05.2014 №627-14.

Відповідно до умов вказаних договорів та додаткових угод до них після надходження від теплопостачальних організацій на розподільчий рахунок КП «ГІОЦ» коштів для забезпечення здійснення розрахунків з банком/фінансовою компанією за надані споживачам послуги з приймання та перерахування платежів, що підтверджені реєстрами, КП «ГІОЦ» до 20 числа кожного місяця наступним за звітним місяцем, перераховує на поточний рахунок банку/фінансової компанії вартість послуг банку/фінансової компанії за звітний календарний місяць у розмірі, передбаченому договором.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що кошти з призначенням платежу «відсотки банку», які надійшли на розподільчий рахунок позивача, в подальшому були перераховані банку/фінансовій компанії як винагорода згідно умов вищевказаних договорів, що підтверджується наданими первинними документами та банківськими виписками.

Згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року №291, облік наявності та грошових коштів в національній валюті, що знаходяться на рахунках в ведеться на рахунку 311 «Поточні рахунки в національній валюті». За дебетом цього рахунку відображається надходження грошових їв, за кредитом - їх використання.

Відповідно до Інструкції №291 узагальнення інформації про зобов'язання, які будуть погашені у звичайному ході операційного циклу підприємства проводяться на рахунках класу 6 «Поточні зобов'язання». Зокрема, на рахунку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» ведеться облік операцій, з різними організаціями за операціями некомерційного перу та іншими будь-якими операціями.

Облік заборгованості КП «ГІОЦ» перед банківськими та фінансовими установами за даними проплатами ведеться на рахунку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами».

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначені в Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженому наказом Міністерства фінансів України №290 від 29.11.1999 року (надалі - П(С)БО 15).

Згідно п. 5 П(С)БО 15, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Відповідно до п. 6.6 П(С)БО 15, не визнаються доходами в тому числі надходження, що належать іншим особам.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки кошти на загальну суму 31650738 грн, що надійшли на розподільчий рахунок КП «ГІОЦ» як оплата винагороди банків та фінансових установ за визначеними договорами, є коштами даних банківських/фінансових установ та були перераховані КП «ГІОЦ» цим банківським/фінансовим установам.

При цьому, позивачем були надані всі належні та допустимі докази, які підтверджують правові наслідки вчинених правочинів та те, що рух коштів на розподільчому рахунку позивача не доходом та не зумовив зростання власного капіталу підприємства. До того ж, податковим органом в акті не було наведено жодних фактів, які свідчать про неправильність та невідповідність вказаних первинних документів фактичним обставинам укладених правочинів.

Разом із тим, відповідно до ст.1070 Цивільного кодексу України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Отже, кошти, які надійшли у період, що перевірявся, на розподільчий рахунок КП «ГІОЦ» не є винагородою банків, сплаченою на поточний рахунок позивача за користування банківськими установами коштами, а є коштами виконавців комунальних послу з опалення, які сплачені на розподільчий рахунок КП «ГІОЦ» для наступного переказу цих коштів з розподільчого рахунку на поточні рахунки банківських установ за надані банківськими установами послуг за приймання платежів населення за спожиті послуги з опалення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до позивача санкцій контролюючим органом.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 5 статті 296 КАС України до апеляційної скарги додається, зокрема, документ про сплату судового збору.

Питання, пов'язані із розміром ставок судового збору, порядком сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору регулюються Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Зокрема, за змістом статті 4 цього Закону за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами ставка судового збору складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно із п.п. 1 п.3 частини першої зазначеної статті, за подання до адміністративного суду позову майнового характеру, суб'єктом владних повноважень, юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-VІІI прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено на 2018 рік у розмірі 1762 грн.

Позивачем оскаржується податкове повідомлення-рішення на суму 6769110,00 грн.

Таким чином, судовий збір при поданні апеляційної скарги сплачується у розмірі 152304,98 грн (6769110,00 грн х 1,5 х 150%).

В порушення вимог зазначеної статті КАС України скаржником до апеляційної скарги додано документ про сплату судового збору на суму 2643,00 грн, отже, сума недоплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2018 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) шляхом їх безспірного списання несплачений при поданні апеляційної скарги судовий збір у розмірі 149661,98 (сто сорок дев'ять тисяч шістсот шістдесят одна) грн 98 копійок на рахунок Шостого апеляційного адміністративного суду - УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/ код класифікації доходів бюджету - 22030101, код отримувача (код ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувавча: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 1055.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 29.03.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк