Справа № 826/9534/17
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 березня 2019 року

Київ

справа №826/9534/17

адміністративне провадження №К/9901/50915/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання - Загороднього А.А.,

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2017 (суддя Келеберда В.І.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018 (судді: Літвіна Н.М. (головуючий), Коротких А.Ю., Федотов І.В.) у справі №826/9534/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвест Трейдінг" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоінвест Трейдінг" далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДФС (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 28.04.2017:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 152 724 862,00 грн, з яких: 132 977 569,00 грн - податкове зобов'язання, 19 747 293,00 грн - штрафні (фінансові) санкції (штрафи);

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) на загальну суму 186 401 741,00 грн, з яких: 124 267 827,00 грн -податкове зобов'язання, 62 133 914,00 грн - штрафні (фінансові) санкції (штрафи);

- №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 3 587,58 грн, з яких: 2 025,00 грн - податкове зобов'язання, 675,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 887,58 грн - пеня;

- №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 59 793,04 грн, з яких: 33 750,00 грн - податкове зобов'язання, 11 250,00 грн - штрафні (фінансові) санкції (штрафи), 14 793,04 грн - пеня;

- №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 510,00 грн. за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати».

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення контролюючими органами прийнято безпідставно, оскільки висновки контролюючого органу про те, що договори, укладені між позивачем та контрагентами ТОВ "Шахтоуправління "Донбас", ТОВ "Євро-Тест", ТОВ "Еріда Трейд", ТОВ "Донвуглересурси" та ТОВ "Дан Компані", не спричиняють реального настання правових наслідків, є необґрунтованими, непідтверджені належними доказами та базуються виключно на припущеннях. Позивач, не погоджуючись з такими висновками контролюючого органу, зазначив, що у період, який перевірявся, позивач дійсно мав господарські правовідносини з контрагентами: ТОВ "Шахтоуправління "Донбас", ТОВ "Євро-Тест", ТОВ "Еріда Трейд", ТОВ "Донвуглересурси" та ТОВ "Дан Компані", які мали реальний характер та за якими було отримано товар, використаний позивачем у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями були оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства. Також позивач зазначив про те, що ним було дотримано принципу належної обачності, про що свідчить перевірка кожного контрагента та проведення відповідної перевірки з боку контролюючих органів при наданні дозволу на перетинання лінії розмежування АТО та дозволу на постачання певного товару (вугілля) суб'єктам господарювання - одержувачам вугільної продукції.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018, оскаржувані податкові повідомлення - рішення визнано протиправними та скасовано.

4. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивач мав право на формування об'єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з ПДВ з огляду на реальність здійснення господарських операцій (отримання товарів, подальше використання у власній господарській діяльності (реалізація товару) та отримання прибутку відповідачем не оспорюється), натомість висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Офіс великих платників податків ДФС подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства в повному обсязі.

6. Касаційний розгляд справи проведено в судовому засіданні відповідно до ст. 344 Кодексу адміністративного судочинства України.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що фактичною підставою для збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток, ПДВ, з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки 10.04.2017 №734/28-10-14-01/38915177, оформленого за результатами проведеної виїзної планової документальної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 26.09.2013 по 30.09.2016, під час якої було виявлено порушення позивачем вимог:

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 та п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01.01.2015 по 30.09.2016 на загальну суму 132 977 569,00 грн;

- пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3, 198.5, 198.6 статті 198, пункту 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за період з 01.01.2015 по 30.09.2016 на загальну суму 129 332 297,00 грн;

- підпункту 164.2.1 пункту 164.2 ст. 164, абзацу «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб у сумі 33 750,00 грн;

- підпункту 1.2 пункту 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження військового збору у сумі 2 025,00 грн;

- п.1, п. 2 ч.2 ст. 6, п.1, п. 4 ч. 1 ст. 7, ч.5, абз. 2 ч. 6 та ч. 12 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано єдиний внесок за період, що перевірявся на суму 49 301,37 грн та зменшено єдиний внесок за період, що перевірявся на суму 4065,23 грн;

- підпункту 176.2 б пункту 176.2 ст. 176, пункт 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо подання не в повному обсязі, неподання у строки, для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також суми утриманого з них податку.

ТОВ «ЕНЕРГОІНВЕСТ ТРЕЙДІНГ» подано заперечення на акт перевірки, за результатами розгляду яких, листом від 27 квітня 2017 року №23500/10/28-10-14-01-12 відповідач повідомив, що до розділу 4 акту «Висновок» внесено зміни, в результаті чого загальна сума заниження податку на додану вартість склала 124 267 827,00 грн, а всі інші пункти розділу «Висновки» акту перевірки залишено без змін.

Висновки фахівців контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства вмотивовано тим, що господарські операції з ТОВ "Шахтоуправління "Донбас", ТОВ "Євро-Тест", ТОВ "Еріда Трейд", ТОВ "Донвуглересурси" та ТОВ "Дан Компані" не спричинили настання реальних правових наслідків, з огляду на те, що такі операції, на думку контролюючого органу, фактично не відбувались та мають формальний характер, оскільки вказані контрагенти позивача, а також контрагенти по ланцюгу постачання, не мали матеріальних, технічних ресурсів для здійснення вказаних обсягів постачання. Крім того, контролюючий орган зазначав, що перевіркою встановлено оприбуткування товару, ідентичного задекларованому (зі «спірними» контрагентами), який було використано в господарській діяльності, що свідчить про набуття позивачем у власність без наявності будь - яких первинних документів, які опосередковують таке отримання. Такі висновки контролюючий орган зробив на підставі зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, зокрема наявної в базі даних ДФС - АС «Податковий Блок». Також контролюючий орган в акті перевірки вказує на наявність кримінальних проваджень відносно контрагентів по ланцюгу постачання, зокрема №0000103 від 21.05.2015, №000199 від 31.07.2015, №0000002 від 16.01.2016, №0000511 27.06.2015 та протоколів допиту свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, які на думку контролюючого органу також свідчать про відсутність реальних правових наслідків господарських операцій з постачання вугілля з зазначеними вище контрагентами. Крім того, контролюючий орган вказав на те, що відвантаження вугілля з не підконтрольної українському уряду території та вивезення товару через лінію розмежування АТО здійснювалось контрагентами, які не були зазначені в переліку господарюючих суб'єктів, яким таке право було надано згідно Наказу першого заступника керівника антитерористичного центру при СБ України №415ог від 12.06.2015, яким затверджено «Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей».

Відповідач у висновках акту перевірки стосовно взаємовідносин ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» із ТОВ «Дан Компані» посилався на неправомірне формування податкового кредиту по податкових накладних, які зареєстровані в ЄРПН після 02.02.2015 на суму ПДВ 968 245,00 грн. з огляду на те, що 02.02.2015 директора ТОВ «Дан Компані» ОСОБА_12, який підписував податкові накладні, звільнено за власним бажанням та призначено нового директора Товариства з 03.02.2015, відтак позивачем неправомірно сформовано податковий кредит, через невідповідність підпису посадової особи на податкових накладних зареєстрованих після 02.02.2015, що підписані ОСОБА_12

На підставі акту перевірки та вказаних висновків контролюючим органом прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Судами встановлено, що позивач мав взаємовідносини з контрагентами ТОВ"Шахтоуправління "Донбас", ТОВ "Євро-Тест", ТОВ "Еріда Трейд", ТОВ"Донвуглересурси" та на підставі договорів поставки вугілля.

Судами також встановлено, що позивачем в підтвердження реальності здійснення господарських операцій було надано копії первинних документів, зокрема, договори, специфікації, податкові накладні, платіжні доручення, акти приймання - передачі, акти звіряння вугільної продукції за кількістю та якістю, дозволи на користування надрами, сертифікати генетичних характеристик вугільної продукції, технічні умови на вугілля, посвідчення якості на вугільну продукцію, акти по наданню послуг по збагаченню вугілля, звіти по збагаченню вугілля, залізничні накладні, товарно - транспортні накладні, акти прийому - передачі послуг, рахунки, щомісячні звіти експедитора, копії журналів обліку прибуття вантажу (форма ТТЗ), акти приймання палива за кількістю зважування (ТТ4).

Всі надані позивачем первинні документи оформлені у відповідності до вимог законодавства та мають всі необхідні реквізити.

Також судами встановлено, що позивачем було дотримано принцип належної обачності при виборі контрагентів, про що свідчить перевірка їх статутних документів та витребування документів щодо взаємовідносин контрагентів позивача з його контрагентами, перевірка наявності матеріальних та технічних ресурсів для постачання задекларованих обсягів вугільної продукції. В підтвердження зазначеному ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» долучило до матеріалів справи наступні документи: статутні документи, свідоцтва платників ПДВ, дозволи на користування надрами, сертифікати генетичних характеристик вугільної продукції, технічні умови на вугілля, податкові розрахунки за користування надрами для видобування корисних копалин, податкові декларації з рентної плати з розрахунками за 2015 - 2016 роки, договори на виконання послуг зі збагачення рядового вугілля, акти по наданню послуг.

Крім того, позивачем на підтвердження використання товару, отриманого від ТОВ«Шіхтоуправління «Донбас», ТОВ «Євро-Тест», ТОВ «Донвуглересурси», його подальшу реалізацію на ПАТ «Донбасенерго» з метою отримання прибутку та використання кінцевим покупцем (вантажоотримувачем) у власній господарській діяльності було надано акти приймання-передачі вугільної продукції між ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» та ПАТ «Донбасенерго», акти звіряння вугілля за кількістю та якістю, копії журналів обліку прибуття вантажу СО ПАТ «Донбасенерго» Слов'янської ТЕС (за формою ТТ3) та актів приймання палива за кількістю зважування СО ПАТ «Донбасенерго» Слов'янська ТЕС (форма ТТ4). Позивачем надано також реєстр виписаних ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» накладних в адресу покупців - ПАТ «Донбасенерго» та низку інших покупців (щодо вугілля, придбаного у ТОВ «Еріда Трейд»), які підтверджують подальшу реалізацію отриманого від оспорюваних контрагентів товару.

Отримання прибутку за вказаними операціями в розмірі 26 637 377,74 грн, позивач підтвердив наданням до матеріалів справи декларацій з податку на прибуток, звітів про фінансові результати за період, за який було проведено перевірку, зведених таблиць, а також платіжних доручень про сплату до державного бюджету податку на прибуток та податку на додану вартість.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

8. У доводах касаційної скарги відповідач вказує на не надання судами попередніх інстанцій правильної оцінки встановленим обставинам справи з огляду на неврахування судами під час прийняття рішень наступних обставин справи, що були встановлені під час проведення перевірки, а саме:

- наявність порушених кримінальних справ відносно контрагентів позивача по ланцюгу постачання;

- відсутність у контрагентів достатніх матеріальних та трудових ресурсів для проведення господарських операцій з поставки вугілля у відповідних об'ємах;

- неможливість встановлення факту видобування вугілля, яке було предметом договорів поставки з огляду на те, що видобуток такого вугілля здійснювалось шахтами, які розташовані на непідконтрольній Україні території;

- відвантаження вугілля з не підконтрольної українському уряду території та вивезення товару через лінію розмежування АТО.

В касаційній скарзі інших обґрунтувань ніж ті, які були наведені в апеляційній скарзі не вказано, в чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права скаржником не наведено.

В касаційній скарзі контролюючий орган фактично просить здійснити переоцінку встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи.

Посилань на неповне встановлення обставин справи касаційна скарга не містить.

9. Товариством надано відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність висновків судів попередніх інстанцій про безпідставність тверджень контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства та просить залишити касаційну скаргу контролюючого органу без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018 просить залишити без змін.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

10.1. Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14.

Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

10.2. Підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14.

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

10.3. Пункт 44.1 статті 44.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

10.4. Підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 (у редакції з 01.01.2015).

Об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.

10.5. Пункт 138.2 статті 138 (у редакції до 01.01.2015).

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

10.6. Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 (у редакції до 01.01.2015).

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

10.7. Пункт 198.3 статті 198.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

10.8. Пункт 198.6 статті 198.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

10.9. Пункт 201.10 статті 201.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

11. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»:

11.1. Стаття 1.

11.1.1. Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

11.1.2. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

11.2. Частина 1 статті 9.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

11.3. Частина 2 статті 9.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

12. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

12.1. Пункт 2.4.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

12.2. Пункт 2.15.

Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників.

13. Наказ першого заступника керівника антитерористичного центру при СБ України №415ог від 12.06.2015, яким затверджено «Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» (вступив в силу 16.06.2015).

Затверджено список компаній-постачальників, з якими дозволено співпрацювати.

Пунктом 8.1 визначено, що громадянин (власник або уповноважена ним особа), який має намір ввезти або вивезти вантаж (товар), крім гуманітарної допомоги (продукти харчування, одяг, взуття, ліки, предмети особистої гігієни тощо) повинен звернутись з відповідною заявою (додаток 3) до Головного міжрегіонального управління оперативного забезпечення зони проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби України (далі - ГМУОЗ АТО ДФС).

Заява подається у письмовій формі за визначеними адресами та дублюється на електронну адресу. Заяви, оформлені з порушенням Тимчасового порядку, до розгляду не приймаються.

Органи ДФС у термін не більше 5 (п'яти) робочих днів з моменту реєстрації, здійснюють перевірку та ГМУОЗ АТО ДФС надсилає подання до КЦ щодо включення до відповідного переліку (додатки 4, 5).

Включення СГД до переліків товарів здійснюється лише за умови сплати ними податків, зборів, інших обов'язкових платежів до бюджету України, при наявності повної інформації щодо прозорості такого процесу та непричетності до терористичної діяльності (фінансування тероризму).

Розгляд питання щодо надання дозволу на переміщення деяких видів таких товарів для виробничих потреб господарювання, що здійснюють підприємницьку діяльність згідно діючого законодавства України на неконтрольованій території, здійснюється у виключних випадках за погодженням (спеціальним дозволом) з профільними міністерствами (МВС, СБУ, МОЗ та інші), окрім бензолу, як похідного продукту від процесу переробки вугілля.

Пунктом 8.3 встановлено окремі положення для вивезення вугільної продукції із зони АТО, а саме, «Щодо вугільної продукції - Міненерговугілля України направляє інформацію до Координаційного центру про включення енергогенеруючих компаній України, що використовують вугільну продукцію для вироблення електроенергії, до Переліку суб'єктів господарювання - отримувачів вугільної продукції (додаток 9)».

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

14. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об'єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

15. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

16. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов'язковою умовою для формування об'єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

17. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

18. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що документи, на підставі яких платник податків сформував дані податкового обліку, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

19. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

20. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

21. Доводи касаційної скарги не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченні на позовну заяву, апеляційній скарзі та з урахуванням яких суди попередніх інстанцій вже надавали оцінку встановленим обставинам справи.

У ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції було надано належну оцінку доказам у їх сукупності з дотриманням норм статей 70-72, 86 Кодексу адміністративного судочинства України та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування об'єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту. Зокрема, судами досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та які містять відомості, що у повній мірі відображають суть господарських операцій та підтверджують їх фактичне здійснення.

22. Суди попередніх інстанції обґрунтовано не взяли до уваги посилання контролюючого органу на наявність кримінальних проваджень №0000103 від 21.05.2015, №0000199 від 31.07.2015, №0000002 від 16.01.2016, №0000511 27.06.2015, оскільки, по-перше, в зазначених кримінальних провадженнях відсутні вироки, по-друге, як правильно зазначив суд першої інстанції деякі із вказаних кримінальних проваджень не стосуються ні позивача, ні його контрагентів, що зазначені вище, такі провадження стосуються контрагентів другої та послідуючих ланок, по-третє, відомості, отримані в ході оперативно-розшукових заходів чи досудового слідства, не є доказами при доведенні фактів допущення порушень вимог податкового законодавства платником податків до їх закріплення в належний спосіб процесуальним шляхом.

Щодо посилань на наявність протоколів допиту свідків (ОСОБА_10, ОСОБА_11), щодо непричетності їх до господарської діяльності Товариств - контрагентів та не підписання ними первинних документів, то колегія суддів зазначає, що протокол допиту не можна вважати документом, що встановлює факт підписання податкових накладних іншою особою та підставою для тверджень про неможливість їх врахування при визначенні суми податкового кредиту, оскільки такий є протоколом слідчої дії, який фіксує виключно її проведення. В свою чергу, інформація, викладена у протоколі допиту директора, не носить преюдиційного характеру та не може бути підставою для визначення правомірності віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту в розумінні ст. 83 Податкового кодексу України. З урахуванням інформації, викладеної в протоколах допитів директорів ОСОБА_10, ОСОБА_11, для підтвердження невідповідності податкових накладних вимогам законодавства необхідним є проведення експертизи, на вирішення якої повинно бути поставлено питання про здійснення ідентифікації особи, яка вчинила підпис виданих податкових накладних, відсутність такого висновку не дає підстави вважати, що підписи на податкових накладних, виданих позивачу, були оформлені неналежним чином і, як наслідок, позивач не мав права на віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Докази на які посилається відповідач не відповідають вимогам належності на допустимості в розумінні КАС України, оскільки контролюючий орган не довів, що такі отримано у розпорядження та, те що він має право їх використання у порядку визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України (КПК України). В силу положень ст.95 КПК України, протокол допиту, отриманий на стадії досудового слідства, до ухвалення вироку в рамках кримінального провадження (контролюючим органом не надано доказів наявності вироку у кримінальних провадженнях, в рамках яких проводився допит свідків), може бути визнаний як доказ в адміністративному судочинстві виключно за умови підтвердження таких показань особою у судовому засіданні під час розгляду справи, чого в мажах даної справи здійснено не було, а відповідачем клопотань з цього приводу не заявлялось.

Враховуючи вказане колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що факт порушення кримінальних справ (відносно господарюючих суб'єктів другої та послідуючих ланок), а також отримання пояснень посадових осіб контрагентів в рамках кримінальних проваджень, за якими відсутні вироки, які (пояснення) не були підтверджені підчас розгляду справи, не є належними доказами, які підтверджують факт відсутності реальних правових наслідків господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

23. Колегія суддів зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на момент розгляду справи судами) також не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку контрагента та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.

Натомість позивачем було надано докази (первині документи), які свідчать про виявлену ним належну обачність й обережність при виборі постачальників товару, зокрема перевірено їх правосуб'єктність, дозволи на користування надрами, сплату податків до бюджету та інше, що в сукупності з встановленими обставинами справи та з урахуванням характеру спірних правовідносин, які склались у цій справі, також свідчить на користь висновку про фактичне вчинення позивачем господарських операцій з контрагентами, а відповідно і про обґрунтованість формування Товариством податкового обліку такими операціями.

Крім того, колегія суддів зазначає, що висновки про відсутність у контрагентів трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, зокрема наявної в базі даних ДФС - АС «Податковий Блок», проте податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Відповідачем не було надано доказів проведення перевірок, у тому числі і зустрічних, контрагентів позивача за відповідний період (період вчинення господарських операцій з позивачем), як не було надано і доказів визначення (донарахування) таким контрагентам податкових зобов'язань за господарськими операціями з позивачем.

24. Щодо посилань контролюючого органу на відвантаження вугілля з не підконтрольної українському уряду території та вивезення товару через лінію розмежування АТО то, як встановлено судами попередніх інстанцій таке відвантаження та переміщення здійснювалось позивачем з урахуванням Наказу першого заступника керівника антитерористичного центру при СБ України №415ог від 12.06.2015, яким затверджено «Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей».

Зокрема вказаним наказом було затверджено Додаток №9 «Перелік суб'єктів господарювання - одержувачів вугільної продукції (енергогенеруючі підприємства)», у зазначеному додатку, що наданий позивачем та міститься в матеріалах справи, наявні вантажовідправники та/або постачальники вугільної продукції, з якими у ТОВ «Енергоінвест Трейдінг» було укладено договори постачання вугільної продукції.

Колегія суддів зазначає, що вказаним вище порядком, зокрема п.8.3 передбачено, що у визначені терміни керівник Координаційного центру за погодженням з представниками ДФС (заступником керівника Координаційного центру з питань переміщення товарів), СБУ (заступником керівника КЦ з питань захисту економічних інтересів держави), ДПСУ (офіцером по напрямку), МВС (офіцером по напрямку), приймає протокольне рішення щодо включення суб'єкта господарювання до відповідних переліків.

Таким чином до Переліку суб'єктів господарювання - одержувачів вугільної продукції (Додаток №9) включаються виключно ті, суб'єкти господарювання, які пройшли відповідну перевірку Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України Міністерства внутрішніх справ України, а також Державної фіскальної служби України.

У Додаток № 9 було включено, поряд з суб'єктами господарювання - одержувачами вугільної продукції (енергогенеруючі підприємства), перелік суб'єктів господарювання які є відправниками вугільної продукції.

Судами встановлено, що наявність вказаного Додатку №9 давало право суб'єктами господарювання - одержувачами вугільної продукції (енергогенеруючі підприємства) отримувати, а суб'єктам господарювання які є відправниками вугільної продукції постачати вугільну продукцію.

При цьому слід враховувати, що за умов передбачених у п. 8.3 «Тимчасовому порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» переміщення такої продукції через лінію зіткнення здійснюється виключно залізничним транспортом через визначені КПВВ на залізниці, що вказує на те, що саме залізниця виступає особою яка здійснює переміщення продукції через лінію зіткнення, а відтак постачальнику було достатньо бути включеним, після відповідних процедур перевірки, до відповідного переліку у Додатку №9 як відправником такої продукції.

Слід зазначити, що помилковим є посилання відповідача на не включення деяких контрагентів позивача у Додаток №5, оскільки включення у такий додаток регулюється п.8.1 «Тимчасовому порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей», який в свою чергу відмінний від п. 8.3, та передбачає випадки (суб'єкти, предмети, товари, інші умови) за яких надаються відповідні дозволи та формуються переліки.

А тому, для переміщення товару самим позивачем дійсно необхідним було б включення контрагентів позивача у Додаток №5, а оскільки переміщення виконувалось іншим суб'єктом господарювання - підприємством залізничного транспорту, то було достатнім включення позивача та його контрагентів у перелік в Додатку № 9 як відправників вугільної продукції.

Суд зазначає, що наявність господарюючих суб'єктів у такому переліку свідчить, що діяльність таких була піддана ретельній перевірці та аналізу, зокрема і Державною фіскальною службою, та свідчить про необґрунтованість подальших посилань контролюючого органу на неможливість проведення господарської діяльності з постачання (вантажовідправлення) такими суб'єктами з підстав перебування таких на непідконтрольній території України.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (дивитися рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, пункт 120, ECHR 2000-I, «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, пункт 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, пункт 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37, від 25 листопада 2008 року).

В силу принципу пропорційності втручання в право особи безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном можливе лише за умови дотримання «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Верховний Суд зазначає, що неузгодженість дій органів державної влади або невиконання державними органами та їх посадовими особами своїх безпосередніх обов'язків не повинно тягти за собою покладення на суб'єкта господарювання надмірних обов'язків або інших несприятливих наслідків, що мало місце у справі, оскільки отримавши відповідні дозволи від компетентних органів, у тому числі органів Державної фіскальної служби України, шляхом включення у відповідні переліки як позивача так і його контрагентів, мав обґрунтовані законні очікування на те, що його господарська діяльність в межах відповідних правовідносин не буде піддана сумніву, за умов дотримання приписів, як загальних так і спеціальних, що були підставою для надання відповідних офіційних дозволів.

При цьому не встановлено, що діяльність суб'єктів владних повноважень в процедурі надання дозволів, включення позивача та його контрагентів у відповідні переліки на виконання приписів «Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» була протиправною чи незаконною.

25. Також необхідно зазначити, що суди попередніх інстанцій правильно звернули увагу на те, що проведеною перевіркою Товариства, що зафіксовано в акті перевірки, було встановлено оприбуткування товару, ідентичного задекларованому (зі «спірними» контрагентами), який було використано в господарській діяльності, що свідчить про набуття позивачем у власність без наявності будь - яких первинних документів, які опосередковують таке отримання. Отже відповідачем встановлено факт отримання позивачем товару, зазначеного в первинних документах по взаємовідносинах позивача з контрагентами ТОВ «Шахтоуправління «Донбас», ТОВ «Євро-Тест», ТОВ «Донвуглересурси», ТОВ «Еріда Трейд», та при цьому відповідач зазначаючи про факт отримання відповідного товару не від вказаних контрагентів, не надає суду жодних доказів та пояснень щодо осіб від яких позивачем було отримано такий товар, так і не зазнає про причини неможливості надання відповідних доказів.

26. Щодо посилань контролюючого органу на неправомірне формування податкового кредиту по податкових накладних, які зареєстровані в ЄРПН після 02.02.2015 на суму ПДВ 968 245,00 грн з огляду на те, що 02.02.2015 директора ТОВ «Дан Компані» ОСОБА_12, який підписував податкові накладні, звільнено за власним бажанням та призначено нового директора Товариства з 03.02.2015, відтак позивачем неправомірно сформовано податковий кредит, через невідповідність підпису посадової особи на податкових накладних зареєстрованих після 02.02.2015, то такі посилання є також необґрунтованими, з огляду на те, що такі податкові накладні виписані на користь позивача та підписані директором ТОВ «Дан Компані» ОСОБА_12 у січні 2015 року (за фактом першої події), у період коли ОСОБА_12 офіційно був директором та мав право підписувати первинні документи (дата звільнення 02.02.2015), а реєстрація таких накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (після 02.02.2015), яка можлива на протязі 15 днів після їх складення, не є підставою для висновку про те, що такі накладні підписані неповноважною на те особою.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, враховуючи норми положення п. 7 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі до Державної податкової служби здійснюється їх розшифрування, перевіряється електронний цифровий підпис, визначається відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому Державною податковою службою, та проводиться їх реєстрація. Отже, саме контролюючий орган, під час реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, зобов'язаний був здійснити перевірку електронного цифрового підпису, накладеного на податкову накладну, та, виявивши невідповідність підпису особи, яка виписала податкову накладну, накладеному електронному цифровому підпису та відмовити у реєстрації такої податкової накладної, а зазначені дії надали б позивачу можливість скористатися його правом та відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, подати до органу податкового контролю заяву із скаргою на постачальника, проте контролюючим органом не було надіслано контрагенту позивача відповідної квитанції про неприйняття податкових накладних, а відповідно останні є такими, що зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а, отже, і такими, що містять усі обов'язкові реквізити та є підставою для віднесення до податкового кредиту сум ПДВ.

27. Суд погоджується і з висновками судів попередніх інстанцій в частині безпідставності донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб та військового збору з огляду на не підтвердження контролюючим органом належними доказами висновків про безпідставне віднесення до складу представницьких витрат, що не пов'язані з веденням господарської діяльності підприємства, витрат по взаємовідносинах з ТОВ «Бюро Вин», та твердження, що позивач виступив податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб з отриманих та безоплатно наданих ОСОБА_4, в якості додаткового блага, товарів, отриманих в ході взаємовідносин позивача та контрагента ТОВ «Бюро вин». Натомість позивачем було надано докази (первинні документи) щодо факту здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ «Бюро вин» щодо придбання товару (30 карток з гнучким номіналом «Розрахункова картка» у магазині «Бюро вин» для вітання зі Святом «Великодня» та 30 сертифікатів подарункових номіналом 3000 грн кожний «Le Flacon») та факту отримання вказаного товару ОСОБА_4, як уповноваженим представником Товариства (є посадовою особою - директором), з метою проведення представницького заходу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

28. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

29. Судами попередніх інстанцій в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, детально досліджено господарські операції позивача з вищезазначеними контрагентами, за якими Товариством було сформовано об'єкт оподаткування податком на прибуток та податковий кредит, надано об'єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених контролюючим органом як в акті перевірки так і апеляційній скарзі, у зв'язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в касаційній скарзі (аналогічні тим, що були зазначені в апеляційній скарзі, та які зводяться виключно до переоцінки встановлених обставин справи) щодо цього не спростовують правильних по суті висновків судів попередніх інстанцій.

Касаційна скарга контролюючого органу не містить доводів та посилань на неповне встановлення судами обставин справи.

30. Оцінка доказів судом апеляційної інстанції зроблена з огляду на приписи норм процесуального законодавства (у редакціях Кодексу адміністративного судочинства України на час прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанцій), надано об'єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених як контролюючим органом так і Товариством.

У касаційній скарзі контролюючий орган не вказував (не стверджував), що докази у справі є не допустимими чи не достовірними, а також не зазначав про їх неповне чи їх необ'єктивне дослідження.

31. Колегія суддів приходить до висновку, що за встановлених обставин у справі на підставі оцінених доказів суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права (в чому саме було таке неправильне застосування контролюючим органом в касаційній скарзі наведено не було) не допустили порушень норм процесуального права та на підставі наданих позивачем належно оформлених первинних документів, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарських операцій, дійшли правильного висновку про відсутність з буку позивача порушень вимог податкового законодавства, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

32. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, враховуючи норми Податкового кодексу України, дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018 слід залишити без задоволення.

33. Відповідно до п. 1 частини першої ст. 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

34. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.12.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018 у справі №826/9534/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Постанова в повному обсязі складена 25.03.2019.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду