Справа № 813/1819/18
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/648/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника Головного територіального управління юстиції у Львівській області Гаполяк Н.М.,

представника Міністерства юстиції України Барнича Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Міністерства юстиції України про зобов'язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Гулик А.Г.,

час ухвалення рішення: 16:01:14,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: 03.12.2018 р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Франківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Міністерства юстиції України, в якому просила суд: зобов'язати ГТУЮ у Львівській області провести перевірку дотримання Конституції України, Законів України при розгляді скарг та інформаційних запитів ОСОБА_4 щодо законності накладення арешту на її квартиру державним виконавцем Франківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Борським Р.М. (ВП №5191846 від 23.08.2016) з врахуванням відповідальності державного виконавця при вчиненні виконавчих дій, начальника відділу вказаного відділу Сіщук В.В. при організації і виконанні контрольних функцій за роботою вказаного відділу державної виконавчої служби; зобов'язати Міністерство юстиції України, враховуючи виявлені факти порушення порядку реєстрації виконавчих документів в Автоматизованій системі виконавчого провадження, провести перевірку відповідного підрозділу ГТУЮ у Львівській області Франківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що Франківським ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області не здійснювались обтяження нерухомого майна, належне позивачу, що підтверджується відповідними Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта. Суд першої інстанції вказує, що відповідач у справі правомірно та своєчасно з дотриманням положень Закону України «Про звернення громадян» надавав позивачу відповіді на його заяви, скарги, інформаційні запити від 20.04.2018 р., 25.04.2018 р., 11.05.2018 р., 11.05.2018 р., 14.05.2018 р., 16.05.2018 р., 16.05.2018 р., 16.05.2018 р. Також суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_4 не є ні стороною виконавчого провадження № 5191846, ні його учасником, а отже в Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відсутні підстави для перевірки виконавчого провадження №5191846 з примусового виконання виконавчого напису № 4136, виданого 19.05.2016 Дніпропетровським міським нотаріальним округом про стягнення з ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості в розмірі 18 828,97 грн. за скаргою ОСОБА_4 Також при розгляді справи судом першої інстанції не надавалась оцінка правомірності дій відповідачів щодо підстав відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на квартиру та інших процесуальних дій, пов'язаних з виконанням виконавчого напису нотаріуса, які здійснювалися ними в ході виконавчого провадження, оскільки оцінка таких обставин виходить за межі предмету доказування у справі.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Головне територіальне управління юстиції у Львівській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач зверталась до Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області із скаргою від 20.04.2018, в якій просила вжити заходів дисциплінарного реагування щодо поведінки державного виконавця; скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження; вжити організаційні заходи з огляду на відсутність належного контролю.

На вказану скаргу Франківський ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області надав відповідь від 07.05.2018 р. вих/8953, в якій вказав, що позивач не є стороною виконавчого провадження, а тому скарга розгляду не підлягає.

25.04.2018 із заявою до Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області звернувся ОСОБА_8, в якій просив зупинити виконавче провадження до постановлення судом рішення.

На вказану заяву ОСОБА_8 надано відповідь від 03.05.2018 вих./8260, в якій вказано, що підстави для зупинення виконавчого провадження відсутні.

10.05.2018 р. позивач звернулась з інформаційним запитом, в якому просила надати інформацію про дату звільнення державного виконавця ОСОБА_5

На вказаний запит позивача надано відповідь від 16.05.2018 р. вих./2352/01-16/9, в якому зазначено, що виконавчих проваджень, стороною в яких є позивач, на виконанні у Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області немає. Документів, які б підтверджували право позивача представляти інтереси сторони виконавчого провадження, не подано. Тому така інформація може бути надана лише після усунення зазначених порушень.

10.05.2018 р. позивач звернулась з інформаційним запитом, в якому просила надати звіт про оцінку вартості квартири.

На вказаний запит позивача 16.05.2018 року надано відповідь вих./2352/01-16/9, в якій зазначено, що виконавчих проваджень, стороною в яких є позивач, на виконанні у Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області немає. Документів, які б підтверджували право позивача представляти інтереси сторони виконавчого провадження, не подано. Тому така інформація може бути надана лише після усунення зазначених порушень.

14.05.2018 р. позивач звернулась із вимогою, в якій вимагала скасувати постанову про накладення арешту на квартиру та повідомити її про дату притягнення державного виконавця до відповідальності. Також 14.05.2018 р. позивач звернулась з інформаційним запитом, в якому просила повідомити про дату скерування запитів про наявні заборони щодо відчуження нерухомого майна, що належить ОСОБА_8

На вказані звернення позивача надано відповідь від 20.05.2018 р. вих./2367/01-16/9, в якій зазначено, що виконавчих проваджень стороною в яких є позивач, на виконанні у Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області немає. Документів, які б підтверджували право позивача представляти інтереси сторони виконавчого провадження не подано. Тому така інформація може бути надана лише після усунення зазначених порушень.

10.05.2018 р. ОСОБА_8 подав заяву про відвід державного виконавця та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

На вказану заяву надано відповідь від 15.06.2018 р. вих./12979, в якій вказано, що підстави для відводу державного виконавця відсутні. В частині скасування постанови про відкриття виконавчого провадження підстави відсутні.

10.05.2018 р. ОСОБА_8 звернувся з інформаційним запитом, в якому просив надати копію постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.

На вказаний інформаційний запит ОСОБА_8 надано відповідь від 21.05.2018 р. вих.№В-9/2521, в якому вказано, що розподіл стягнутих з боржника сум не проводився, тому постанова про стягнення витрат не виносилась.

14.03.2018 р. позивач звернулась до ГТУЮ у Львівській області з інформаційним запитом, в якому просила повідомити про заходи реагування, вжиті до державного виконавця Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Борського Р.М.; повідомити про заходи реагування, вжиті щодо протиправних дій посадової особи ГТУЮ у Львівській області Гаполяк; повідомити дату винесення постанови про проведення перевірки законності виконавчого провадження ВП №51918146 за скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_1 від 24.07.2017 р.; повідомити дату скерування постанови про проведення перевірки законності виконавчого провадження ВП №51918146 власнику квартири ОСОБА_4, на яку накладено арешт.

ГТУЮ у Львівській області листом від 26.03.2018 р. №6267/0/1-18/02-14 на вказаний запит повідомлено, що факти, викладені у запиті, потребують додаткової перевірки, інформацію про результат розгляду скарги буде надано додатково.

Листом від 16.04.2018 р. №6267/0/1-18/02-14 додатково повідомлено позивача, що за результатами перевірки виконавчого провадження №51918146 встановлено, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Також зазначено, що позивач не є стороною виконавчого провадження та роз'яснено їй, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладене арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до частин 1,2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо твердження скаржника, висловленого в апеляційні скарзі та судовому засіданні, про те, що відповідачем у суді першої інстанції не була представлена довіреність оформлена для реалізації повноважень на ведення справи, зокрема тієї обставини, що довіреність, яка підтверджувала повноваження представника відповідача була підписана посадовою особою, звільненою з посади начальника ГТУЮ у Львівській області, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 26.07.2018 року ОСОБА_9 був призначений начальником Головного територіального управління юстиції у Львівській області та продовжив перебувати на даній посаді до 11.02.2019 року. Довіреність, копія якої наявна в матеріалах справи, що підтверджує повноваження Гаполяк Наталії Михайлівни на представництво інтересів Головного територіального управління юстиції у Львівській області у суді № 1305/02-15/18 вчинена 06.08.2018 р., тобто в межах строку перебування ОСОБА_9 на посаді начальника управління. Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що посадова особа ОСОБА_9 діяв в межах своїх повноважень, а тому довіреність надана представником відповідача для підтвердження повноважень у суді першої інстанції відповідає вимогам вищенаведеної норми статті.

Щодо твердження скаржника про те, що судом першої інстанції не правильно визначено категорію справи, що призвело до порушення процесуальних прав позивача у вигляді розгляду справи в порядку спрощеного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2018 року (а.с. 1-2, том 1) відкрито провадження в адміністративній справі № 813/1819/18 та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Згідно ч.ч. 2,3 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Наведені вище норми вказують на те, що законодавець визначає загальне позовне провадження через призму поняття спрощеного позовного провадження, а саме як виключення з нього.

Відповідно до ч.4 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Пунктом 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Виходячи з вищенаведеного, можна зробити висновок, що перелік справ, які повинні бути розглянуті за правилами загального позовного провадження, є виключним, натомість законодавець залишає за судом право самостійно визначати порядок розгляду справ, не зазначених в ч.4 ст. 12 КАС України, що чітко відображено наведеним вище п.10 ч.6 ст.12 КАС України. Тому колегія суддів у випадку спірних правовідносин не вбачає підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, встановленої пунктом 7 частини 3 статті 317 КАС України, якою зазначено, що порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Також колегія суддів не може взяти до уваги твердження представника позивача, неодноразово висловлене нею в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, призначеному на 26.03.2019 р., про те, що судом першої інстанції не було проведено жодного засідання, що позбавило позивача права на захист у вигляді можливості висловити свою позицію в судовому засідання, оскільки в матеріалах справи наявні протоколи судових засідань Львівського окружного адміністративного суду від 16.07.2018 р. (а.с. 111-114, том 1), від 30.07.2018 р. (а.с. 144-146, том 1), від 15.08.2018 р. (а.с. 238-240, том 1), від 22.11.2018 р. (а.с. 107-115, том 2) та від 27.11.2018 року (а.с. 162-165, том 2), в яких були присутні представники позивача, а також судових засідань від 03.08.2018 р. (а.с. 158-159, том 1), 07.08.2018 (а.с. 197, том 1), від 18.10.2018 р. (а.с. 63-64, том 2), в які представники позивача не з'явились.

Щодо твердження скаржника про те, що судом першої інстанції безпідставно підтверджено той факт, що позивач у справі - ОСОБА_4 не є стороною у будь-яких виконавчих провадженнях, а відтак щодо неї та належного їй на праві приватної власності нерухомого майна не могло бути вчинено жодних виконавчих дій, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи той факт, що на виконанні Франківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження № 56110847 з примусового виконання виконавчого напису № 4136, виданого 19.05.2016 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, про стягнення з ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованості в розмірі 18 828,97 грн.

Оскільки поданий виконавчий документ відповідав вимогам, встановленим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем відділу 04.04.2018 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження із виконання виконавчого напису, копію якої скеровано сторонам до виконання та відома.

02.05.2018 р. державним виконавцем скеровано запити в реєструючі органи, згідно з відповідей на які встановлено, що боржник пенсії не отримує, за трудовим та цивільно-правовим договором не працює. Головним управлінням Державної фіскальної служби у Львівській області повідомлено, що в боржника відкритих розрахункових рахунків в банківських установах немає.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржником на праві власності зареєстроване нерухоме майно, а саме 1/6 частка квартири АДРЕСА_1.

04.05.2018 р. державним виконавцем у відповідності до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт рухомого та нерухомого майна.

Враховуючи викладене, Франківським ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області не здійснювались обтяження нерухомого майна, належного позивачу, що підтверджується відповідними Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта.

Також колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про можливість скаржника звернутись до суду з позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 і зняття арешту з такої. У своїй апеляційній скарзі скаржник вказує на відсутність правових підстав для такого звернення, оскільки наведена квартира вже перебуває у власності позивача, що підтверджується свідоцтвом на право власності НОМЕР_1 від 04.09.1996 року.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Тобто у даному випадку не йдеться про встановлення права власності, а саме про визнання права власності на майно у зв'язку з виникненням у інших осіб сумнівів щодо належності йому цього майна та виникнення неможливості реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів.

Щодо тверджень скаржника відносно порушень судом першої інстанції норм процесуального права, що призвели до прийняття помилкового рішення у спірних правовідносинах, колегія суддів зазначає, що абзацом 2 частини 2 статті 317 КАС України встановлено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо: справу розглянуто неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, які не були залучені до участі у справі; судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вказує на відсутність обов'язкових підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, встановлених ч.3 ст.317 КАС України, а також не вбачає вчинених судом першої інстанції порушень, що призвели б до неправильного вирішення справи.

Щодо вимоги апеляційної скарги про направлення справи № 813/1819/18 до суду першої інстанції для продовження розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що така не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

З вищенаведених норм слідує, що єдиним випадком направлення справи для розгляду до суду першої інстанції, встановленим адміністративним процесуальним законодавством, є порушення правил підсудності, які у даній справі дотримані.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року у справі № 813/1819/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 01.04.2019 р.