Справа № 824/588/18-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/588/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Боднарюк О.В.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

21 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представників позивача: Гінінгера А.З., Федоренка К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року (повний текст якого складено в м. Чернівці 26 листопада 2018 року) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сузір'я ЛТД» до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

у червні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Сузір'я ЛТД» (ТОВ «Сузір'я ЛТД») звернулось до суду з позовом до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 20.06.2018 року №ЧВ-278/18/424/АВ/П/ПТ/ТД-ФС/126, винесену заступником начальника управління Держпраці у Чернівецькій області ОСОБА_4.

14 листопада 2018 року Чернівецький окружний адміністративний суд прийняв рішення про задоволення адміністративного позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представники позивача про задоволення апеляційної скарги заперечили, посилаючись на її необгрунтованість та безпідставність.

Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що посадовою особою управління Держпраці у Чернівецькій області проведено інспекційне відвідування ТОВ «Сузір'я ЛТД» на предмет дотримання законодавства про працю, в тому числі з питань належного оформлення трудових відносин.

За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт від 31 травня 2018 року №ЧВ-278/18/427/АВ, яким виявлено наступні порушення:

-ст. 21 КЗпП "Трудовий договір", пп. 6 ч.1 та ч. 3 ст. 24 КЗпП "Укладення трудового договору". Так, 24 травня 2018 року посадовими особами управління Держпраці у Чернівецькій області при відвідуванні об'єкту будівництва по Проспекту Незалежності, 125-А, м. Чернівці, виявлені працівники, які виконували різного роду будівельні роботи, в тому числі громадяни Росії та Білорусії, які виконували свої функціональні обов'язки, і в той-же день надали письмові пояснення, щодо своєї роботи в ТОВ "Сузір'я ЛТД".

Із опитаних під час перевірки осіб встановлено порушення щодо неналежного оформлення трудових відносин з наступними працівниками: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 (громадянин Росії), ОСОБА_24, ОСОБА_25 (громадянин Білорусії), ОСОБА_26, ОСОБА_27. Крім вищевказаних працівників, відповідачем також зафіксовано в акті перевірки те, що громадяни ОСОБА_28 з 01.05.2018р. по 16.05.2018р. та ОСОБА_29 з 01.05.2018р. по 05.05.2018р. працювали у позивача без оформлення жодних трудових договорів.

Також в акті зазначено про те, що ТОВ «Сузір'я ЛТД» в 2017 - 2018 роках не дотримався установленого чинним законодавством порядку прийняття та оформлення на роботу 23 робітників з якими укладені цивільно - правові договори, які, в свою чергу, носять ознаки трудового договору.

Фактичні трудові відносини з вищевказаними робітниками і надання трудовим договорам форми цивільно - правових договорів перешкоджає реалізації працівником права на працю, гарантованого статтею 2 Кодексу законів про працю України, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки.

- порушення вимог ч. 1 ст. 42 "Застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні" Закону України "Про зайнятість населення", зокрема в порушення вимог вказаної статті позивач використовує працю громадянина Білорусії ОСОБА_25 (з травня 2018 р.) без отримання відповідних дозволів, який видає Чернівецький обласний центр зайнятості.

31 травня 2018 року посадовими особами управління Держпраці у Чернівецькій області складено припис про усунення виявлених порушень №ЧВ-278/18/427/АВ/П.

За таких обставин, 20 червня 2018 року управлінням Держпраці у Чернівецькій області на підставі ст. 259 КЗпП України, ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення", ч. 3 ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", п. 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, та на підставі абзацу 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України винесено постанову про накладення на ТОВ «Сузір'я ЛТД» штрафу в сумі 2568870,00 грн.

Непогоджуючись із вказаною постановою позивач оскаржив її до суду.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (Закон №877-V).

Статтею 1 Закону №877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 № 2694-XII (Закон №2694-XII), державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Так, пп. 16 п. 4 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (Положення №96) визначено, що Держпраці здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства у сфері охорони праці в частині безпечного ведення робіт, гігієни праці, промислової безпеки, безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, у тому числі з питань: забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального та колективного захисту; монтажу, ремонту, реконструкції, налагодження і безпечної експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів виробництва і машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки; безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами, проведення робіт з утилізації звичайних видів боєприпасів, ракетного палива та вибухових матеріалів військового призначення; виробництва, зберігання, використання отруйних речовин у виробничих процесах, у тому числі продуктів біотехнологій та інших біологічних агентів; організації проведення навчання (в тому числі спеціального) і перевірки знань з питань охорони праці, навчання працівників у сфері поводження з вибуховими матеріалами та перевірки їх знань.

Згідно з пп. 5 п. Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Відповідно до абзацу першого пункту 7 вказаного Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Так, згідно із ч. 1 ст. 39 Закону № 2694-XII посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, зокрема, мають право видавати в установленому порядку роботодавцям, керівникам та іншим посадовим особам юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевим державним адміністраціям та органам місцевого самоврядування обов'язкові для виконання приписи (розпорядження) про усунення порушень і недоліків в галузі охорони праці, охорони надр, безпечної експлуатації об'єктів підвищеної небезпеки, а також забороняти, зупиняти, припиняти, обмежувати експлуатацію підприємств, окремих виробництв, цехів, дільниць, робочих місць, будівель, споруд, приміщень, випуск та експлуатацію машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів праці, виконання певних робіт, застосування нових небезпечних речовин, реалізацію продукції, а також скасовувати або припиняти дію виданих ними дозволів і ліцензій до усунення порушень, які створюють загрозу життю працюючих.

Так, абзацом 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Із аналізу наведених норм слідує, що відповідальність згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України настає у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

При цьому, ч. 1 ст. 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Таким чином, ознаками, притаманними відносинам між працівником і власником підприємства за трудовим договором, є: підлягання працівника внутрішньому трудовому розпорядкові підприємства; виплата власником підприємства працівникові заробітної плати за виконувану роботу і забезпечення умов праці, необхідних для виконання роботи.

Визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є наявність або відсутність ознак трудових правовідносин між позивачем та 21-м працівником.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, 02 травня 2018 року між ТОВ «Сузір'я ЛТД» та 21 особою: (ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27.) укладені цивільно-правові угоди тривалістю до 1 місяця, з 02.05.2018 року по 31.05.2018 року.

Згідно п.1.1 вказаних договорів замовник доручає, виконавцю проведення робіт згідно переліку, та установленим розцінкам.

Пунктом 1.2. передбачено, виконавець зобов'язується на свій ризик якісно виконати роботи по переліку і розцінками, вказаним в договорі та здати роботи виконробу.

Відповідно до п.2.1 (характер робіт), згідно умов цього договору виконавець зобов'язується на свій ризик виконати наступні роботи: різні будівельні роботи по Пр. Незалежності, 125-А, згідно домовлених розцінок - 25 грн./год.

Пунктами 3 та 3.2 передбачено виконання робіт виконавцем власними силами. Виконавець не підпорядковується трудовому розпорядку підприємства.

Згідно п., п. 4.1.1 та 4.1.2. (зобов'язання замовника) виконавцю надаються матеріали та знаряддя праці. Забезпечення допоміжних механізмів (автокран, екскаватор).

Згідно умов договорів, виконавець після виконання робіт та підписання акту виконаних робіт сплачує винагороду згідно домовлених розцінок та об'єму виконаних робіт.

Відповідно до переліку робіт, який приймається до виконання згідно з п.1.1 цивільно-правових договорів від 02.05.2018 року - визначено з Виконавцями обсяг та розцінки робіт (в кожному випадку окремо з кожним працівником визначеної території та обсягу робіт: штукатурка, прибирання, виніс будівельного сміття та завантаження, кладка цегли, вкладення бетону, приготування розчину та мурування стін, розвантаження і перенесення віконних і дверних блоків).

Крім цього, в даному переліку з виконавцем також погоджено і те, що в разі ненадання, надання не в повному обсязі матеріалів, що потягне за собою неможливість виконання робіт Замовник сплатить неустойку із розрахунку 25 грн. за годину відповідної роботи. В окремих випадках також компенсує Виконавцю вартість використаних ним матеріалів, та вартість їх доставки на об'єкт.

Також, погоджено, що роботи на будівельному майданчику проводяться в будь-який час (окрім в період до 08 год. та після 17 години).

Згідно актів прийому наданих послуг до цивільно - правових договорів від 31.05.2018 року (в кожному випадку з окремим працівником) узгоджено обсяг наданих робіт і послуг та винагорода Виконавця в гривневому еквіваленті, а також сторонами засвідчено, що послуги (робота) надані (виконана) виконавцем замовникові належним чином, відповідно до умов договору, а також вимог, що звичайно ставляться до таких або подібних послуг (робіт), сторони претензій одна до одної не мають.

Таким чином, зі змісту вказаних договорів встановлено, що кожна з осіб (робітників) прийняла до виконання визначений сторонами договору перелік, обсяг та об'єм робіт за відповідно узгодженими сторонами розцінками.

Діяльність зазначених осіб не регламентувалась правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідно до укладених договорів їм обмежувалось перебування на будівельному майданчику і допуск 21-ї особи до будівельного майданчика визначено договором та переліком, який по своїй суті є додатком договору.

Також, встановлено, що інструктажі з питань охорони праці на робочому місці з цими особами не проводились, оскільки вони не приймались на роботу на постійній чи строковій основі, на що вказує відсутність записів в журналі реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці.

При цьому, за умовами цивільно - правових договорів всі ризики щодо невиконання правил техніки безпеки при виконанні визначених обсягів робіт відносяться на цих осіб, а також вони не підпорядковуються правилам внутрішнього трудового розпорядку товариства.

Крім того, доказами, які містяться в матеріалах справи встановлено, що відносно зазначених осіб не вились табелі обліку робочого часу, оскільки ними виконувались роботи у зручний для них час, зручною для них тривалістю виконання робіт та перерв, окрім забороненого часу відвідування будівельного майданчику. Також відсутні табелі та записи про вказаних осіб обліку робочого часу, що є вихідним документом для нарахування заробітної плати, інших виплат постійним працівникам позивача.

Отже, за вказаними договорами 21 особа взяла на себе зобов'язання виконати індивідуально-визначену роботу за винагороду у певні строки.

Із аналізу умов вказаних договорів колегія суддів дійшла висновків, що в них відсутні обов'язкові умови, притаманні трудовому договору, зазначені у ч.1 ст. 21 КЗпП України.

Так, ст. 626 ЦК України визначено загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч.1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Із матеріалів справи встановлено, що виконання вказаних вище договорів підтверджені актами прийому наданих послуг, отримання погодженої оплати, що підтверджується видатковим касовими ордерами.

Тобто, зобов'язання сторін за цивільно-правовими договорами 02.05.2018 року були виконані, такі роботи постійного характеру не мали, носили разовий характер.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно- правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом на роботу на певну посаду.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Отже, колегія суддів зазначає, що договори 02.05.2018 року позивачем укладалися для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання певних результатів праці, у зв'язку з досягненням зазначеної мети взаємовідносини між позивачем та 21-єю особою припинилися у зв'язку з виконанням останніми робіт.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, що відносини між позивачем та 21- єю особою після підписання акту виконаних робіт продовжувалися, а також, що при виконанні робіт за договорами від 02.05.2018 року 21-а особа підпорядковувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку позивача, самостійно свою роботу не організовували і не виконували її на власний ризик, а тому колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено, що спірні правовідносини мали ознаки трудових відносин.

Посилання апелянта на те, що взаємовідносини між позивачем та 21-єю особою мали ознаки трудових відносин, оскільки виконувались роботи підвищеної небезпеки, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки приписи законодавства не містять посилань на обов'язковість укладання з працівником трудового договору у разі виконання робіт підвищеної небезпеки.

Враховуючи, що матеріалами справи не доведено наявності ознак трудових правовідносин між позивачем та 21-єю особами, то колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 липня 2018 року у справі №727/7124/18 закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 КУпАП України директора ТОВ "Сузір'я ЛТД" - ОСОБА_31, у зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

При цьому, зі змісту постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 липня 2018 року встановлено, що викладені обставини в частині неналежного працевлаштування директором ТОВ "Сузір'я ЛТД" 21-ї особи не знайшли свого підтвердження, внаслідок чого суд дійшов висновку про недоведеність того факту, що директор ОСОБА_31 своїми діями чи бездіяльністю не забезпечив дотримання вимог законодавства про працю, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 41 КУпАП України.

Так, ч. 3 ст. 41 КУпАП України визначено гіпотезу та санкцію, яка стосується фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи вище викладене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 квітня 2019 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.