Справа № 635/2098/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2019 року

Київ

справа №635/2098/17

провадження №К/9901/2762/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Мереф'янського міського голови Сітова Веніаміна Івановича, завідувача юридичного відділу Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Крижановського Костянтина Миколайовича про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: Старостіна В.В., (головуючий), Бегунца А.О., Лях О.П.

І. Суть спору

1. У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мереф`янського міського голови Сітова Веніаміна Івановича, завідувача юридичного відділу Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Крижановського Костянтина Миколайовича, в якому просила, з урахуванням змінених позовних вимог:

1.1. визнати протиправною бездіяльність відповідачів, які полягають:

1.1.1. у ігноруванні вказаного у скарзі позивача прохання про проведення перевірки даної скарги за її участю, внаслідок чого незаконно позбавили позивача права прийняти участь у перевірці відповідачами її скарги;

1.1.2. не направлення письмового повідомлення для прийняття участі у перевірці відповідачами її скарги;

1.2. постановити окрему ухвалу про можливу наявність в протиправній бездіяльності відповідачів ознаків посадового злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, яку направити Прокурору Харківської області для проведення перевірки та прийняття рішення згідно КПК України;

1.3. стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду з:

1.3.1. Мереф'янського міського голови Сітова В.І. в розмірі - 70 000,00 грн.;

1.3.2. завідувача юридичного відділу Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Крижановського К.М. в розмірі - 60 000,00 грн.;

1.4. стягнути з відповідачів на користь позивача витрати з урахуванням інфляції, понесені під час судового розгляду справи.

2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що в порушення норм чинного законодавства відповідачем допущено бездіяльність у розгляді її скарги, яка полягає у ігноруванні прохання позивача у проведенні перевірки даної скарги за її участі, внаслідок чого, відповідачами було порушено: 1) право позивача бути присутньою при розгляді її скарги міською радою; 2) інтерес по притягненню Попова до відповідальності за неправомірні дії.

2.1. Крім того, позивач вважає, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів, була завдана моральна шкода, яка полягає у перенесеному психологічному нервуванні і душевних стражданнях та відчутті правової приниженості, внаслідок чого, вона, як людина похилого віку, змушена була звернутися за лікарською допомогою у період з 13 березня 2017 року по 17 березня 2017 року, що підтверджується медичною довідкою.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. 13 лютого 2017 року Харківською місцевою прокуратурою № 6, з метою проведення перевірки викладених доводів та прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства, було направлено до Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області: заяву ОСОБА_1 до Прокурора Харківської області від 20 січня 2017 року про сприяння ОСОБА_1 в реалізації її законних прав і інтересів та скаргу ОСОБА_1 до Мереф`янського міського голови від 20 січня 2017 року на неправомірні дії працівника міської ради та ненадання обґрунтованої відповіді на звернення.

4. У скарзі до Мереф`янського міського голови, ОСОБА_1 просила призначити перевірку по факту неправомірного залишення юристом міськради Поповим без розгляду її заяви від 12 грудня 2016 року, яку провести за її участі і притягнути Попова до відповідальності.

5. За наслідками перевірки і розгляду скарги позивача, листом за підписом Мереф`янського міського голови від 28 лютого 2017 року № 692, складанням якого займався завідувач юридичного відділу Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Крижевський К.М., було надано відповідь позивачу, з якої вбачається, що вимоги скарги не були розглянуті відповідачами. Відповідь була отримана позивачем - 11 березня 2017 року.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

6. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

7. Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачі діяли в межах своїх повноважень та у спосіб передбачений Законом України "Про звернення громадян", тому відсутні підстави для визнання бездіяльності протиправною, стягнення моральної шкоди та ухвалення окремих ухвал відносно відповідачів.

8. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року постанова суду першої інстанції скасована в частині відмови у визнанні протиправною бездіяльності Мереф`янського міського голови Сітова В.І., завідувача юридичного відділу Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області Крижановського К.М. щодо непроведення перевірки за скаргою ОСОБА_1 за її участю та не направлення з цього приводу повідомлення.

9. Судом апеляційної інстанції в цій частині прийнято нову постанову, якою визнано протиправною бездіяльність Мереф`янського міського голови Сітова В.І. щодо непроведення перевірки за скаргою ОСОБА_1 від 20 січня 2017 року та зобов'язано Мереф`янського міського голову Сітова В.І. розглянути скаргу ОСОБА_1 від 20 січня 2017 року щодо призначення перевірки за її участі при розгляді її звернень, відповідно до Закону України "Про звернення громадян". В іншій частині постанову Харківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2017 року залишено без змін.

10. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що Мереф`янським міським головою Сітовим В.І. при розгляді скарги ОСОБА_1 від 20 січня 2017 року не дотримані вимоги Закону України "Про звернення громадян", а саме: порушене право позивача бути присутньою при розгляді її скарги; не проведення фактичної перевірки за скаргою; неповідомлення письмово про результати перевірки і суть прийнятого рішення.

11. Внаслідок чого, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправну бездіяльність Мереф`янського міського голови Сітова В.І. у розгляді скарги позивача та зобов'язав Мереф`янського міського голову Сітова В.І. розглянути скаргу ОСОБА_1 від 20 січня 2017 року щодо призначення перевірки за її участі при розгляді її звернень відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

12. Разом з цим, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідачів на користь позивача, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідачів та спричиненою, на думку позивача, моральною шкодою.

13. Також, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині постановлення окремої ухвали відносно відповідачів.

IV. Касаційне оскарження

14. У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення Харківський апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити постанову Харківського апеляційного адміністративного суду в частині:

14.1. скасувати часткове залишення без змін постанови Харківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2017 року щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині постановлення окремої ухвали стосовно відповідачів на підставі частини другої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України та стягнення з відповідачів відшкодування за завдану моральну шкоду, задовольнивши позовні вимоги в цій частині у повному обсязі;

14.2. виключити з резолютивної частини судового рішення зобов'язання Мереф`янського міського голови Сітова В.І. розглянути скаргу ОСОБА_1 від 20 січня 2017 року щодо призначення перевірки за її участі при розгляді її звернень, відповідно до Закону України «Про звернення громадян»;

14.3. постановити окрему ухвалу з приводу істотного порушення суддею Харківського районного суду Харківської області Пілюгіною О.М. вимог діючого законодавства, яке призвело до неправомірної відмови у задоволенні позовних вимог.

14.4. постановити окрему ухвалу з приводу істотного порушення колегією суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі Старостіна В.В. (головуючого), Бегунца А.О., Лях О.П. вимог діючого законодавства, яке призвело до неправомірного незадоволення апеляційної скарги.

15. В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції проігнорував медичну довідку, яка підтверджує те, що після отримання відповіді від відповідача на скаргу, позивач звернулася до медичної установи і перебувала на амбулаторному лікуванні. У зв'язку з чим, вважає, що належними доказами підтверджено спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу.

16. Крім того, скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для ухвалення окремої ували відносно відповідачів та судді першої інстанції. На думку скаржника, суд апеляційної інстанції скасовуючи постанову суду першої інстанції встановив порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також визнаючи бездіяльність відповідачів протиправною, суд апеляційної інстанції встановив порушення відповідачами вимог діючого законодавства, у зв'язку з чим, наявні підстави для постановлення окремих ухвал, в порядку статті 166 КАС України, відносно відповідачів та судді першої інстанції.

17. Також в доводах касаційної скарги скаржник посилається на те, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зобов'язано Мереф`янського міського голову Сітова В.І. розглянути скаргу ОСОБА_1 від 20 січня 2017 року щодо призначення перевірки за її участі при розгляді її звернень, відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Проте, скаржник зауважує, що в позовних вимогах він не просив суд зобов'язувати відповідачів вчиняти будь-які дії, а просив лише визнати бездіяльність відповідачів щодо неналежного розгляду її скарги протиправною. Зазначає, що працівник міської ради Попов, стосовно неправомірних дій якого і була подана позивачем скарга, був звільнений з міської ради, а Законом України «Про звернення громадян» не передбачено проведення перевірок стосовно осіб, які вже не є посадовими особами органу місцевого самоврядування. У зв'язку з чим, скаржник вважає постанову суду апеляційної інстанції в цій частині незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права. Просить суд касаційної інстанції виключити з резолютивної частини постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року висновки суду про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

18. З посиланням на норми законодавства скаржник вважає, що судом апеляційної інстанції не повно з'ясовано обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

19. Крижановський К.М. надав заперечення на касаційну скаргу, в якій посилається на те, що оскаржувана постанова є обґрунтованою, тому просить суд касаційної інстанції залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду без змін.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

20. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

21. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

22. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

24. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено право громадян України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

26. Згідно статті 18 Закону України "Про звернення громадян", громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

27. Відповідно до статті 19 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані зокрема на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

28. Згідно частини другої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України, (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

VI. Позиція Верховного Суду

29. Перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

30. Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

31. Як встановлено судами попередніх інстанцій, скеровуючи свою скаргу до Мереф`янського міського голови, ОСОБА_1 просила призначити перевірку по факту неправомірного залишення посадовою особою міської ради (Поповим) заяву позивача від 12 грудня 2016 року без розгляду, яку провести за її участі і притягнути (Попова) до відповідальності.

32. За наслідками перевірки і розгляду скарги позивача, Мереф`янський міський голова листом від 28 лютого 2017 року № 692 надав відповідь, при цьому, вимоги скарги не були належним чином розглянуті відповідачем, одна з яких, проведення перевірки за участю позивача. Складанням даної відповіді за підписом Мереф`янського міського голови Сітова В.І. займався завідувач юридичного відділу Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Крижевський К.М.

33. Тобто, скарга позивача була розглянута за її відсутності.

34. Звертаючись з даним позовом до суду позивач просила визнати бездіяльність відповідачів протиправною щодо: ігнорування прохання позивача про проведення перевірки даної скарги за її участю; не направлення відповідачами на адресу позивача письмового повідомлення для прийняття участі у перевірці скарги.

35. Суд апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги в цій частині визнав протиправною бездіяльність Мереф`янського міського голови Сітова В.І. щодо непроведення перевірки за скаргою ОСОБА_1 від 20 січня 2017 року та зобов'язав Мереф`янського міського голову Сітова В.І. розглянути скаргу ОСОБА_1 від 20 січня 2017 року щодо призначення перевірки за її участі при розгляді її звернень, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

36. Разом з цим, в доводах касаційної скарги позивач посилається на те, що в позовних вимогах вона не просила зобов'язувати відповідачів вчиняти певні дії. Тому, на думку скаржника, суд апеляційної інстанції порушив вимоги процесуального законодавства, оскільки в постанові суду зобов'язав відповідача розглянути скаргу ОСОБА_1 від 20 січня 2017 року щодо призначення перевірки за її участі при розгляді її звернень.

37. Надаючи правову оцінку вищенаведеним доводам касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

38. Відповідно до частини першої статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на час вирішення справи в судах першої та апеляційної інстанції), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

39. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

40. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

41. Відтак, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

42. Тобто, визнання бездіяльності неправомірною без зобов'язання відповідача вчинити певні дії, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача та не відповідає завданням адміністративного судочинства.

43. Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права є зобов'язання відповідача розглянути скаргу по суті, за участю позивача, що і було правильно вирішено судом апеляційної інстанції. За таких обставин, доводи касаційної скарги щодо порушення в цій частині судом апеляційної інстанції норм процесуального права є безпідставними.

44. Посилання в касаційній скарзі на те, що посадова особа міської ради (Попов), стосовно неправомірних дій якого і була подана позивачем скарга, був звільнений з міської ради, а Законом України «Про звернення громадян» не передбачено проведення перевірок стосовно осіб, які вже не є посадовими особами органу місцевого самоврядування, Верховний Суд вважає помилковими, оскільки залишена посадовою особою (Поповим) без розгляду заява позивача, не позбавляє орган місцевого самоврядування обов'язку, перевірити доводи, викладені у скарзі, на предмет правомірність залишення заяви позивача без розгляду та за результатами перевірки надати обґрунтовану відповідь, позивачу, на його скаргу.

45. За таких обставин Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги в цій частині не спростовуються висновків суду апеляційної інстанції, тому задоволенню не підлягають.

46. Надаючи правову оцінку доводам касаційної скарги про те, що протиправна бездіяльність відповідачів завдала позивачу моральну шкоду, у вигляді погіршення стану здоров'я, що підтверджується належними доказами, а судом апеляційної інстанції ці доводи залишені поза увагою, Верховний Суд зазначає наступне.

47. Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

48. Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

49. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

50. Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

51. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

52. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

53. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

54. Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

55. Для відшкодування шкоди обов'язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

56. Аналізуючи вищенаведене та враховуючи обставини справи, Верховний Суд зазначає, що надана позивачем довідка медичної установи про перебування позивача у період з 13 березня 2017 року по 17 березня 2017 року на амбулаторному лікуванні з діагнозом: артеросклероз та кардіосклероз, не свідчить про наявність причинно-наслідкового зв'язку між діагнозом, визначеним в медичній довідці та протиправною бездіяльністю відповідача. Інші докази, які б спростовували зазначені обставини матеріали справи не містять.

57. За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв'язок між шкодою і протиправною бездіяльністю відповідачів.

58. Крім того, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, щодо відмови в ухваленні окремої ухвали відносно відповідачів, оскільки відповідно до статті 116 КАС України постановлення окремої ухвали - це право, а не обов'язок суду. Окрема ухвала - це різновид судового рішення, яке може бути прийнято судом у випадку, коли під час розгляду справи суд виявив порушення закону.

59. В даному випадку обраний позивачем спосіб захисту, як оскарження в судовому порядку протиправної бездіяльності відповідачів, відновив його права, оскільки суд обрав належний спосіб захисту прав позивача шляхом задоволення його позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язав відповідача розглянути скаргу позивача.

60. Вимоги касаційної скарги про постановлення окремих ухвал відносно суддів попередніх інстанцій з підстав, зазначених у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки за змістом статті 249 КАС України, в редакції чинній з 15 грудня 2017 року, постановлення окремої ухвали можливе виключно у разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що у цій справі не встановлено.

61. Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду апеляційної інстанції, а тому підстави для її задоволення відсутні.

62. Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

63. Суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

64. Аналізуючи вищенаведене, Верховний Суд дійшов висновку, що висновок суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

65. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

VII. Судові витрати

66. За правилами частини першої, шостої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

67. З огляду на результат касаційного розгляду, понесені позивачем судові витрати, у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 317, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року у справі № 635/2098/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич