Справа № 1340/5867/18
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5867/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Брильовського Р.М.

секретар судового засідання Сільник Н.Є.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом приватного підприємства «Лара» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

Встановив:

Приватне підприємство «Лара» звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 19.11.2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем проведено позапланову виїзну документальну перевірку, за наслідками якої складено акт від 01.11.2018 року № 2632/13-01-14-01/22332240, яким встановлено порушення п.198.1, п. 198.2, п.198.3 ст. 198, п.200.1, п.200.2 ст. 200 ПК України, в результаті чого відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2018 року, яким зменшено ПДВ на суму 1073887,00 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 268471,75 грн.

Позивач вважає висновки податкового органу про порушення Підприємством вимог податкового законодавства помилковими, а відтак - податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2018 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на що звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві та поясненнях на адміністративний позов, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив, з підстав викладених у відзиві на позов. У відзиві на позов відповідач зазначив, що позовні вимоги викладенні у позовній заяві є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що Головним управлінням ДФС у Львівській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань проведення взаємовідносин із ТОВ «Грінбокс Студіо» за період листопад 2016 року, ТОВ «Вартес» за період грудень 2016 року, ТОВ «Калісто Інтел», ТОВ «Фіолент Групп» за період січень 2017 року, ТОВ «Буд Корпарейшн», ТОВ «Джорджія Консалт» за період лютий 2017 року, ПП «Техніка тепла і води» за період березень 2017 року. Перевіркою встановлено, що контрагенти позивача не могли надавати послуги по розвантаженню щебіню та відсіву у залізничних напіввагонах у таких кількостях, у звязку з недостатністю на підприємствах трудових ресурсів, основних засобів, необхідних для здійснення задекларованих операцій та відсутністю придбання таких послуг третіх осіб. Надані позивачем для перевірки документи не підтверджують факту реальності господарських операцій та містять недостовірні дані щодо змісту господарських операцій, а отже свідчать про намір одержати дохід за рахунок відшкодування ПДВ.

Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що за порушення, встановлені перевіркою, податковим органом щодо позивача правомірно прийняте податкове повідомлення-рішення, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду 20 грудня 2018 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У судовому засідання 05 березня 2019 року судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Заслухавши доводи представника позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив такі правовідносини.

На підставі направлення, виданого ГУ ДФС у Львівській області № 9686 від 17.10.2018 ОСОБА_3Т, головному державному ревізору-інспектору відділу перевірок у сфері матеріального виробництва управління аудиту ГУДФС у Львівській області, згідно до п.п.16.1.5, п.п.16.1.7 п.16.1 ст.16, п.п.20.1.2 п.20.1 ст.20, п.п.73.3 ст.73, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 ПК України, відповідно до наказу ГУ ДФС у Львівській області від 16.10.2018 № 5917, проведена позапланова виїзна документальна перевірка Приватного підприємства «Лара» (далі - ПП «Лара»), , з питань проведення взаємовідносин із ТОВ «Грінбокс Студіо» за період листопад 2016 року, ТОВ «Вартес» за період грудень 2016 року, ТОВ «Калісто Інтел», ТОВ «Фіолент Групп» за період січень 2017 року, ТОВ «Буд Корпарейшн», ТОВ «Джорджія Консалт» за період лютий 2017 року, ПП «Техніка тепла і води» за період березень 2017 року.

За результатом перевірки ГУ ДФС у Львівській області складено ОСОБА_4 від 01.11.2018 за №2632/13-01-14-01/22332240, у висновках якого, встановлено порушення п.198.1, п. 198.2, п.198.3 ст. 198, п.200.1, п.200.2 ст. 200 ПК України, в результаті чого платником занижено податок на додану вартість всього у сумі 1 073 887 грн, у тому числі за листопад 2016 року на суму 224 016 грн, грудень 2016 року на суму 156 372 грн, січень 2017 року на суму 235 424 грн, лютий 2017 року на суму 229 898 грн, березень 2017 року на суму 228 177 грн.

Позивачем подано письмове заперечення на акт перевірки від 01.11.2018 за №2632/13-01-14-01/22332240.

Головним управління ДФС у Львівській області надано відповідь за вих. №39460/10/13-01-14-01-10 від 16.11.2018 року, в якій відповідач повідомив позивача про те, що висновки вищевказаного акту перевірки вважає правомірними, а заперечення ПП «ЛАРА» залишено без задоволення.

На підставі ОСОБА_4 перевірки від 01.11.2018 за №2632/13-01-14-01/22332240 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 19.11.2018, яким занижено податок на додану вартість на суму 1073887,00 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 268471,75 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом про визнання його протиправним та скасування.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За вимогами частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону № 996-XIV).

Тобто, будь-які документи, у тому числі договори, акти, накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх передбачених чинним законодавством формальних реквізитів таких документів.

Водночас, документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції-умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року, справа №826/7704/16 (адміністративне провадження №К/9901/38191/18) та від 17 квітня 2018 року, справа №820/475/17 (адміністративне провадження №К/9901/4907/17).

Верховний Суд в постанові від 20 листопада 2018 року у справі №804/18607/14, зауважив, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

З'ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

За правилами п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час існування відповідних правовідносин позивача з контрагентами), об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

У відповідності до вимог пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Оцінюючи правомірність оскаржуваного рішення, суд вказує на наступне.

Судом встановлено, що між ПП «Лара» (замовником) в особі директора ОСОБА_5, та ТОВ «Грінбокс Студіо» (виконавець) в особі керівника ОСОБА_6 укладено договір про виконання робіт №1011-1/16 від 10.11.2016 року.

Згідно умов договору виконавець виконує розвантажувальні роботи щебеню гранітного, відсіву піску з залізничних вагонів, які приходять в адресу Замовника, на станції вказаній замовником. Роботи виконуються згідно заявки Замовника наданої Виконавцю в письмовому вигляді та переданої факсимільно, або наручно. Замовник приймає від виконавця результати надання послуг шляхом підписання в двостороньому порядку ОСОБА_4 виконаних робіт (наданих послуг).Оплата проводиться Замовником шляхом здійснення оплати на рахунок Виконавця вартості виконаних Виконавцем робіт, яка визначається виконавцем на підставі калькуляції та положень даного договору.

На виконання умов договору №1011-1/16 від 10.11.2016 року оформлялися податкові накладні, зокрема №58, 59 від 29.11.2016 року, №57 від 27.11.2016 року, №56 від 26.11.2016 року, №55 від 25.11.2016 року, №54 від 24.11.2016 р, №53 від 23.11.2016 року, №52 від 22.11.2016 року, №41 51 від 21.11.2016 року, та ОСОБА_4 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 21.11.2016 року №ОУ-0000041, ОУ-0000042, ОУ-0000043, ОУ-0000044, ОУ-0000045, ОУ-0000046, ОУ-0000047, ОУ-0000048, ОУ-0000049, ОУ-0000050, ОУ-0000051, від 22.11.2016 року № ОУ-0000052, від 23.11.2016 року №ОУ-0000053, від 24.11.2016 року №ОУ-0000054, від 25.11.2016 р №ОУ-0000055, від 26.11.2016 року №ОУ-0000056, від 27.11.2016 року №ОУ-0000057, від 28.11.2016 року №ОУ-0000058, від 29.11.2016 року №ОУ-0000059.

Як вбачається з залізничних транспортних накладних, долучених до матеріалів справи на адресу позивача в період з 21.11.2016 року по 29.11.2016 року подавались напіввагони із продукцією, що на місці приймалась відповідальною особою ОСОБА_7

ТОВ «Грінбокс Студіо» забезпечило розвантаження вантажів у присутності свого представника та представника Позивача в обсязі, визначеному в ОСОБА_4 здачі-приймання (надання послуг).

01 грудня 2016 року ТОВ «Грінбокс Студіо» повідомило ПП «Лара» про те, що ним укладено із ТОВ «Техпротект Плюс» Договір про відступлення права вимоги від 01.12.2016 року №112-1В, за яким відступлено право грошової вимоги до Позивача новому кредитору.

За договором про відступлення права вимоги №112-1В від 01.02.2016 р ПП «Лара» сплатило на рахунок ТОВ «Техпротект Плюс» грошові кошти : 66 899,47 грн згідно платіжного доручення №922 від 02.12.2016 р; 400 000,00 грн згідно платіжного доручення №926 від 05.12.2016 р; 350 000,00 грн згідно платіжного доручення №928 від 07.12.2016 р; 527 194,43 грн згідно платіжного доручення №934 від 13.12.2016 р.

Судом встановлено, що між ПП «Лара» (замовником) в особі директора ОСОБА_5, та ТОВ «Вартес» (виконавець) в особі керівника ОСОБА_4 укладено договір про виконання робіт №3011/16 від 30.11.2016 року.

Згідно умов договору виконавець виконує розвантажувальні роботи щебеню гранітного, відсіву піску з залізничних вагонів, які приходять в адресу Замовника, на станції вказаній замовником. Роботи виконуються згідно заявки Замовника наданої Виконавцю в письмовому вигляді та переданої факсимільно, або наручно. Замовник приймає від виконавця результати надання послуг шляхом підписання в двостороньому порядку ОСОБА_4 виконаних робіт (наданих послуг).Оплата проводиться Замовником шляхом здійснення оплати на рахунок Виконавця вартості виконаних Виконавцем робіт, яка визначається виконавцем на підставі калькуляції та положень даного договору.

На виконання умов договору №3011/16 від 30.11.2016 року оформлялися податкові накладні, зокрема №89 від 19.12.2016 року, №88 від 18.12.2016 року, №87 від 17.12.2016 року, №86 від 14.12.2016 року, №85 від 12.12.2016 р, №84 від 11.12.2016 року, №83 від 10.12.2016 року, №75, 76,77,78, 79,80, 81,82 від 09.12.2016 року та ОСОБА_4 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 09.12.2016 року №ОУ-0000075, ОУ-0000076, ОУ-0000077, ОУ-0000078, ОУ-0000079, ОУ-0000080, ОУ-0000081, ОУ-0000082, від 10.12.2016 року № ОУ-0000083, від 11.12.2016 року №ОУ-0000084, від 12.12.2016 року №ОУ-0000085, від 14.12.2016 р №ОУ-0000086, від 17.12.2016 року №ОУ-0000087, від 18.12.2016 року №ОУ-0000088, від 19.12.2016 року №ОУ-0000089.

Як вбачається з залізничних транспортних накладних, долучених до матеріалів справи на адресу позивача в період з 01.12.2016 року по 19.12.2016 року подавались напіввагони із продукцією, що на місці приймались відповідальною особою Позивача.

ТОВ «Вартес» забезпечило розвантаження вантажів у присутності свого представника та представника Позивача в обсязі, визначеному в ОСОБА_4 здачі-приймання (надання послуг).

20 грудня 2016 року ТОВ «Вартес» повідомило ПП «Лара» про те, що ним укладено із ТОВ «Техпроект Плюс» Договір про відступлення права вимоги від 20.12.2016 року №2012-1В, за яким відступлено право грошової вимоги до Позивача новому кредитору.

За договором про відступлення права вимоги №2012-1В від 20.12.2016 р ПП «Лара» сплатило на рахунок ТОВ «Техпротект Плюс» грошові кошти : 112 587,94 грн згідно платіжного доручення №945 від 21.12.2016 р; 200 000,00 грн згідно платіжного доручення №955 від 27.12.2016 р; 300 000,00 грн згідно платіжного доручення №958 від 29.12.2016 р; 325 644,88 грн згідно платіжного доручення №968 від 04.01.2017 р.

Судом встановлено, що між ПП «Лара» (замовником) в особі директора ОСОБА_5, та ТОВ «Калісто Інтел» (виконавець) в особі керівника ОСОБА_8 укладено договір про виконання робіт №3012/17 від 30.12.2016 року.

Згідно умов договору виконавець виконує розвантажувальні роботи щебеню гранітного, відсіву піску з залізничних вагонів, які приходять в адресу Замовника, на станції вказаній замовником. Роботи виконуються згідно заявки Замовника наданої Виконавцю в письмовому вигляді та переданої факсимільно, або наручно. Замовник приймає від виконавця результати надання послуг шляхом підписання в двостороньому порядку ОСОБА_4 виконаних робіт (наданих послуг).Оплата проводиться Замовником шляхом здійснення оплати на рахунок Виконавця вартості виконаних Виконавцем робіт, яка визначається виконавцем на підставі калькуляції та положень даного договору.

На виконання умов договору №3012/17 від 30.12.2016 року оформлялися податкові накладні, зокрема №153 від 25.01.2017 року, №152 від 24.01.2017 року, №151 від 23.01.2017 року, №150 від 22.01.2017 року, №149 від 21.01.2017 р, №148 від 20.01.2017 року, №147 від 19.01.2017 року, №146 від 18.01.2017 року, №145 від 16.01.2017 року, №144 від 14.01.2017 року, №143 від 13.01.2017 року, №142 від 12.01.2017 року, №141 від 11.01.2017 року, №140 від 03.01.2017 року та ОСОБА_4 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 03.01.2017 року №ОУ-0000140, від 11.01.2017 року №ОУ-0000141, від 12.01.2017 року №ОУ-0000142, від 13.01.2017 року №ОУ-0000143, від 14.01.2017 року №ОУ-0000144, від 16.01.2017 р №ОУ-0000145, від 18.01.2017 року №ОУ-0000146, від 19.01.2017 року №ОУ-0000147, від 20.01.2017 року № ОУ-0000148, від 21.01.2017 року №ОУ-0000149, від 22.01.2017 року №ОУ-0000150, від 23.01.2017 р №ОУ-0000151, від 24.01.2017 року №ОУ-0000152, від 25.01.2017 року №ОУ-0000153.

Як вбачається з залізничних транспортних накладних, долучених до матеріалів справи на адресу позивача в період з 03.01.2017 року по 23.01.2017 року подавались напіввагони із продукцією, що на місці приймались відповідальною особою Позивача.

ТОВ «Калісто Інтел» забезпечило розвантаження вантажів у присутності свого представника та представника Позивача в обсязі, визначеному в ОСОБА_4 здачі-приймання (надання послуг).

26 січня 2017 року ТОВ «Калісто Інтел» повідомило ПП «Лара» про те, що ним укладено із ТОВ «Техпроект Плюс» Договір про відступлення права вимоги від 26.01.2017 року №010117-В, за яким відступлено право грошової вимоги до Позивача новому кредитору.

За договором про відступлення права вимоги №010117-В від 26.01.2017 р ПП «Лара» сплатило на рахунок ТОВ «Техпротект Плюс» грошові кошти : 35 000,00 грн згідно платіжного доручення №989 від 26.01.2017 р; 94 488,68 грн згідно платіжного доручення №451 від 26.01.2017 р; 40 016,94 грн згідно платіжного доручення №994 від 02.02.2017 р; 316 000,00 грн згідно платіжного доручення №998 від 07.02.2017 р; 134 000,00 грн згідно платіжного доручення №452 від 07.02.2017 р; 100 000,00 грн згідно платіжного доручення №1005 від 13.02.2017 р; 81 261,54 грн згідно платіжного доручення №1012 від 16.02.2017 р; 278 305,19 грн згідно платіжного доручення №1015 від 22.02.2017 р.

Судом встановлено, що між ПП «Лара» (замовником) в особі директора ОСОБА_5, та ТОВ «Фіолент Груп» (виконавець) в особі керівника ОСОБА_9 укладено договір про виконання робіт №2501/17 від 25.01.2017 року.

Згідно умов договору виконавець виконує розвантажувальні роботи щебеню гранітного, відсіву піску з залізничних вагонів, які приходять в адресу Замовника, на станції вказаній замовником. Роботи виконуються згідно заявки Замовника наданої Виконавцю в письмовому вигляді та переданої факсимільно, або наручно. Замовник приймає від виконавця результати надання послуг шляхом підписання в двостороньому порядку ОСОБА_4 виконаних робіт (наданих послуг).Оплата проводиться Замовником шляхом здійснення оплати на рахунок Виконавця вартості виконаних Виконавцем робіт, яка визначається виконавцем на підставі калькуляції та положень даного договору.

На виконання умов договору №2501/17 від 25.01.2017 року оформлялися податкові накладні, зокрема №16 від 26.01.2017 року, №17 від 27.01.2017 року, №18 від 28.01.2017 року, №19 від 29.01.2017 року, №20 від 30.01.2017 р, №21 від 31.01.2017 року, та ОСОБА_4 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 26.01.2017 року №ОУ-00000016, від 27.01.2017 року №ОУ-00000017, від 28.01.2017 року №ОУ-00000018, від 29.01.2017 року №ОУ-00000019, від 30.01.2017 року №ОУ-00000020, від 31.01.2017 р №ОУ-00000021.

Як вбачається з залізничних транспортних накладних, долучених до матеріалів справи на адресу позивача в період з 23.01.2017 року по 31.01.2017 року подавались напіввагони із продукцією, що на місці приймались відповідальною особою Позивача.

ТОВ «Фіолент Груп» забезпечило розвантаження вантажів у присутності свого представника та представника Позивача в обсязі, визначеному в ОСОБА_4 здачі-приймання (надання послуг).

01 лютого 2017 року ТОВ «Фіолент Груп» повідомило ПП «Лара» про те, що ним укладено із ТОВ «Техпроект Плюс» Договір про відступлення права вимоги від 01.02.2017 року №010217-2В, за яким відступлено право грошової вимоги до Позивача новому кредитору.

За договором про відступлення права вимоги №010217-2В від 01.02.2017 р ПП «Лара» сплатило на рахунок ТОВ «Техпротект Плюс» грошові кошти : 71 694,81 грн згідно платіжного доручення №1015 від 22.02.2017 р; 84 265,33 грн згідно платіжного доручення №1021 від 06.03.2017 р; 177 514,36 грн згідно платіжного доручення №1029 від 15.03.2017 р.

Судом встановлено, що між ПП «Лара» (замовником) в особі директора ОСОБА_5, та ТОВ «Джордія Консалт» (виконавець) в особі керівника ОСОБА_10 укладено договір про виконання робіт №2501/17-1 від 01.02.2017 року.

Згідно умов договору виконавець виконує розвантажувальні роботи щебеню гранітного, відсіву піску з залізничних вагонів, які приходять в адресу Замовника, на станції вказаній замовником. Роботи виконуються згідно заявки Замовника наданої Виконавцю в письмовому вигляді та переданої факсимільно, або наручно. Замовник приймає від виконавця результати надання послуг шляхом підписання в двостороньому порядку ОСОБА_4 виконаних робіт (наданих послуг).Оплата проводиться Замовником шляхом здійснення оплати на рахунок Виконавця вартості виконаних Виконавцем робіт, яка визначається виконавцем на підставі калькуляції та положень даного договору.

На виконання умов договору №2501/17-1 від 01.02.2017 року оформлялися податкові накладні, зокрема №14 від 15.02.2017 року, №13 від 13.02.2017 року, №12 від 12.02.2017 року, №11 від 11.02.2017 року, №10 від 10.02.2017 року, №9 від 09.02.2017 року, №8 від 07.02.2017 року; №7 від 06.02.2017 року; №6 від 04.02.2017 року; №5 від 03.02.2017 року; №4 від 02.02.2017 року; №3 від 01.02.2017 року , та ОСОБА_4 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 01.02.2017 року №ОУ-0000003, від 02.02.2017 року №ОУ-0000004, від 03.02.2017 року №ОУ-0000005, від 04.02.2017 року №ОУ-0000006, від 06.02.2017 року №ОУ-0000007, від 07.02.2017 р №ОУ-0000008, від 09.02.2017 р №ОУ-0000009, від 10.02.2017 р №ОУ-00000010 р, від 11.02.2017 р №ОУ-00000011, від 12.02.2017 р №ОУ-00000012, від 13.02.2017 р №ОУ-00000013, від 14.02.2017 р №ОУ-00000014.

Як вбачається з залізничних транспортних накладних, долучених до матеріалів справи на адресу позивача в період з 01.02.2017 року по 15.02.2017 року подавались напіввагони із продукцією, що на місці приймались відповідальною особою Позивача.

ТОВ «Джордія Консалт» забезпечило розвантаження вантажів у присутності свого представника та представника Позивача в обсязі, визначеному в ОСОБА_4 здачі-приймання (надання послуг).

27 лютого 2017 року ТОВ «Джордія Консалт» повідомило ПП «Лара» про те, що ним укладено із ТОВ «Техпроект Плюс» Договір про відступлення права вимоги від 27.02.2017 року №2702-1В, за яким відступлено право грошової вимоги до Позивача новому кредитору.

За договором про відступлення права вимоги №2501/17-1 від 01.02.2017 р ПП «Лара» сплатило на рахунок ТОВ «Техпротект Плюс» грошові кошти : 72 485,64 грн згідно платіжного доручення №1029 від 15.03.2017 р; 164 287,69 грн згідно платіжного доручення №1038 від 22.03.2017 р; 200 000,00 грн згідно платіжного доручення №493 від 05.04.2017 р; 200 000,00 грн згідно платіжного доручення №597 від 06.06.2017 р; 40 406,15 грн згідно платіжного доручення №600 від 07.06.2017 р.

Судом встановлено, що між ПП «Лара» (замовником) в особі директора ОСОБА_5, та ТОВ «Буд Корпорейшн» (виконавець) в особі директора ОСОБА_11 укладено договір про виконання робіт №1002-17/01 від 10.02.2017 року.

Згідно умов договору виконавець виконує розвантажувальні роботи щебеню гранітного, відсіву піску з залізничних вагонів, які приходять в адресу Замовника, на станції вказаній замовником. Роботи виконуються згідно заявки Замовника наданої Виконавцю в письмовому вигляді та переданої факсимільно, або наручно. Замовник приймає від виконавця результати надання послуг шляхом підписання в двостороньому порядку ОСОБА_4 виконаних робіт (наданих послуг).Оплата проводиться Замовником шляхом здійснення оплати на рахунок Виконавця вартості виконаних Виконавцем робіт, яка визначається виконавцем на підставі калькуляції та положень даного договору.

На виконання умов договору №1002-17/01 від 10.02.2017 року оформлялися податкові накладні, зокрема №10 від 16.02.2017 року, №11 від 17.02.2017 року, №12 від 18.02.2017 року, №13 від 19.02.2017 року, №14 від 20.02.2017 року, №15 від 21.02.2017 року, №16 від 22.02.2017 року; №17 від 23.02.2017 року; №18 від 24.02.2017 року; №19 від 25.02.2017 року; №20 від 26.02.2017 року; №21 від 27.02.2017 року, №22 від 28.02.2017 року , та ОСОБА_4 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 16.02.2017 року №ОУ-00000010, від 17.02.2017 року №ОУ-00000011, від 18.02.2017 року №ОУ-00000012, від 19.02.2017 року №ОУ-00000013, від 20.02.2017 року №ОУ-00000014, від 21.02.2017 р №ОУ-00000015, від 22.02.2017 р №ОУ-00000016, від 23.02.2017 р №ОУ-00000017 , від 24.02.2017 р №ОУ-00000018, від 25.02.2017 р №ОУ-00000019, від 26.02.2017 р №ОУ-00000020, від 27.02.2017 р №ОУ-00000021, від 28.02.2017 р №ОУ-00000022.

Як вбачається з залізничних транспортних накладних, долучених до матеріалів справи на адресу позивача в період з 16.02.2017 року по 28.02.2017 року подавались напіввагони із продукцією, що на місці приймались відповідальною особою Позивача.

ТОВ «Буд Корпорейшн» забезпечило розвантаження вантажів у присутності свого представника та представника Позивача в обсязі, визначеному в ОСОБА_4 здачі-приймання (надання послуг).

03 березня 2017 року ТОВ «Буд Корпорейшн» повідомило ПП «Лара» про те, що ним укладено із ТОВ «Техпроект Плюс» Договір про відступлення права вимоги від 03.03.2017 року №0603/17-3В, за яким відступлено право грошової вимоги до Позивача новому кредитору.

За договором про відступлення права вимоги №0603/17-3В від 03.03.2017 р ПП «Лара» сплатило на рахунок ТОВ «Техпротект Плюс» грошові кошти : 159 593,85 грн згідно платіжного доручення №600 від 07.06.2017 р; 330 955,85 грн згідно платіжного доручення №613 від 15.06.2017 р; 200 000,00 грн згідно платіжного доручення №622 від 16.06.2017 р; 11 661,41 грн згідно платіжного доручення №633 від 22.06.2017 р.

Судом встановлено, що між ПП «Лара» (замовником) в особі директора ОСОБА_5, та ТОВ «Техніка тепла і води» (виконавець) в особі директора ОСОБА_12 укладено договір про виконання робіт №2702-2017-1 від 27.02.2017 року.

Згідно умов договору виконавець виконує розвантажувальні роботи щебеню гранітного, відсіву піску з залізничних вагонів, які приходять в адресу Замовника, на станції вказаній замовником. Роботи виконуються згідно заявки Замовника наданої Виконавцю в письмовому вигляді та переданої факсимільно, або наручно. Замовник приймає від виконавця результати надання послуг шляхом підписання в двостороньому порядку ОСОБА_4 виконаних робіт (наданих послуг).Оплата проводиться Замовником шляхом здійснення оплати на рахунок Виконавця вартості виконаних Виконавцем робіт, яка визначається виконавцем на підставі калькуляції та положень даного договору.

На виконання умов договору №2702-2017-1 від 27.02.2017 року оформлялися податкові накладні, зокрема №1 від 01.03.2017 року, №2 від 03.03.2017 року, №3 від 04.03.2017 року, №4 від 07.03.2017 року, №5 від 10.03.2017 року, №6 від 12.03.2017 року, №7 від 13.03.2017 року; №1 від 17.03.2017 року, та ОСОБА_4 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 01.03.2017 року №ОУ-0000001, від 03.03.2017 року №ОУ-0000002, від 04.03.2017 року №ОУ-0000003, від 07.03.2017 року №ОУ-0000004, від 10.03.2017 року №ОУ-0000005, від 12.03.2017 р №ОУ-000006, від 13.03.2017 р №ОУ-000007, від 17.02.2017 р №ОУ-0000008.

Як вбачається з залізничних транспортних накладних, долучених до матеріалів справи на адресу позивача в період з 01.03.2017 року по 15.03.2017 року подавались напіввагони із продукцією, що на місці приймались відповідальною особою Позивача.

ТОВ «Техніка тепла і води» забезпечило розвантаження вантажів у присутності свого представника та представника Позивача в обсязі, визначеному в ОСОБА_4 здачі-приймання (надання послуг).

01 вересня 2017 року ТОВ «Техніка Тепла і води» повідомило ПП «Лара» про те, що ним укладено із ТОВ «Анвіма» Договір про відступлення права вимоги від 01.09.2017 року №109-2ПР, за яким відступлено право грошової вимоги до Позивача новому кредитору.

За договором про відступлення права вимоги №109-2ПР від 01.09.2017 р ПП «Лара» сплатило на рахунок ТОВ «Анвіма» грошові кошти : 206 751,93 грн згідно платіжного доручення №804 від 02.10.2017 р; 330 955,85 грн згідно платіжного доручення №613 від 15.06.2017 р; 200 000,00 грн згідно платіжного доручення №622 від 16.06.2017 р; 11 661,41 грн згідно платіжного доручення №633 від 22.06.2017 р.

В акті перевірки податковий орган прийшов до висновку про нереальність господарських операцій ПП «Лара» з контрагентами, оскільки такі не могли надавати послуги по розвантаженню щебеню та відсіву у залізничних напіввагонах у таких кількостях, у звязку з недостатністю на підприємствах трудових ресурсів, основних засобів, необхідних для здійснення задекларованих операцій та відсутністю придбання таких послуг у третіх осіб. Також, у наданих до перевірки актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) вказана лише загальна кількість розвантаженого щебеню чи відсіву та загальна вартість наданих послуг, однак місця складання таких актів різні. Розрахунки позивач з контрагентами у грошовій формі не здійснював , а мали місце операції з відступленням права вимоги.

З такими твердження відповідача суд не погоджується, оскільки виключно підписані позивачем та його контрагентами акти прийому-передачі послуг свідчать про фактичне надання Виконавцем зазначених у актах послуг і прийняття їх Замовником, послуги були надані та оплачені, а розвантажена із залізничних напіввагонів продукція була передана покупцю згідно видаткових накладних у повному обсязі.

Щодо тверджень відповідача про наявність інформації про порушення кримінальних справ щодо контрагентів позивача за фактом скоєння злочину, передбаченого ст. 205 Кримінального кодексу України, суд зазначає наступне.

Сама по собі наявність кримінального провадження щодо контрагента платника податків, безвідносно до зібраних у рамках такого кримінального провадження доказів, що підтверджують вину особи, не може бути підставою для автоматичного спростування реальності усіх фінансово-господарських операцій з платником податків, у відношенні до якого здійснюються заходи кримінально-процесуального характеру.

При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 24.04.2018 р. у справі №806/4408/13-а (адміністративне провадження №К/9901/3796/18), в якій зазначено, що можливе порушення контрагентом податкової дисципліни не може свідчити про відсутність у позивача права, за результатами господарської діяльності з таким контрагентом, на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, з огляду на відсутність дослідження та аналізу господарських операцій за результатами здійснення яких сформовано позивачем витрати та податковий кредит.

Також, в ході розгляду справи представником відповідача надано суду на підтвердження безтоварності операцій Позивача з ТзОВ «Калісто Інтел» вирок Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2017 року.

Судом не погоджується з позицією представника відповідача щодо можливості доведення зазначених обставин вказаним вироком суду.

Так, даним вироком у кримінальній справі № 757/33900/17-к затверджено угоду від 06 лютого 2017 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_13 та обвинуваченою ОСОБА_14 та визнано вказану особу винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 ст. 27, частиною 2 ст. 205 КК України.

Разом з тим, цим вироком не встановлено фактів незаконності формування податкового кредиту з ПДВ контрагентами ТзОВ «Калісто Інтел», що в наслідку призвело до ухилення від сплати податків.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2017 року у справі № 757/33900/17-к не може бути підставою для висновку про порушення Позивачем податкового законодавства, оскільки норма частини 6 ст. 78 КАС України поширюється лише на особу, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову. Тому обов'язковими є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи, притягнутої до відповідальності, а не щодо інших осіб.

Визнання фізичної особи винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною 5 ст. 27, частиною 1 ст. 205 КК України не призводить автоматично до встановлення фактів незаконності формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат на прибуток.

Відповідно до ст. 205 КК України під терміном фіктивне підприємництво розуміється вчинення таких дій: створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності та здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Такий злочин вважається закінченим з моменту державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) або набуття права власності на нього (формальний склад злочину).

Суб'єктами цього злочину є громадяни України, особи без громадянства, іноземці (як службові особи, так і не службові), які з визначеною в цій статті метою вчинили дії, спрямовані на створення (заснування чи реєстрацію) або придбання суб'єкта підприємницької діяльності.

Виходячи з викладеного, межі вказаного складу злочину не охоплюють подальші правові дії, вчинені від імені юридичної особи після її створення (придбання) та подальшу господарську діяльність вказаного підприємства. Визначальною ознакою цього складу злочину є наявність спеціальної мети саме в момент створення (придбання) суб'єкта підприємницької діяльності - прикрити незаконну діяльність або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Якщо вчинення злочинів супроводжує діяльність легального суб'єкта підприємництва, під час створення або придбання якого не переслідувалась мета прикрити незаконну діяльність, інкримінування ст. 205 виключається, а кримінально-правова оцінка має даватись на підставі відповідних норм КК (наприклад, за статтями 190, 201, 202, 203, 204, 209, 213, 222).

Окрім того, відповідно до вказаного вироку Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2017 року у справі №757/33900/17-к встановлено факт перереєстрації ТОВ «Калісто Інтел» (зміна засновника) на імя засудженої ОСОБА_14 у грудні 2016 та зайняття нею посади директора цього підприємства.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців з відомостей, ТОВ «Калісто Інтел» є зареєстрованим 01.12.2016 року двома засновниками: ОСОБА_15 з часткою в Статутному капіталі 50%, та ОСОБА_8 з часткою в Статутному капіталі 50 %.

Окрім цього, у відповідності до інформації, що міститься в ЄДРПОУ, ОСОБА_8 являється керівником даного підприємства з 01.12.2016 року і по сьогоднішній день.

Як вбачається з Договору про виконання робіт з розвантаження щебеню гранітного, відсіву та піску №3012/17 від 30.12.2016 року, директором ТОВ «Калісто Інтел» значиться ОСОБА_8. Його підписи присутні як на самому договорі, так і на актах здачі-прийняття робіт(надання послуг).

Відповідно до ст. 96 ЦК України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Таким чином, ТОВ «Калісто Інтел» ОСОБА_14, що не являлась директором товариства, не підписувала жодних угод та первинних бухгалтерських документів з ПП «ЛАРА» .

А отже, посилання відповідача на вищевказаний вирок суду, як на підставу підтвердження того, що позивач не проводив господарської діяльності із даними контрагентом, є помилковим.

Слід зазначити, що на момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.

Суд також акцентує увагу на принципі індивідуальної відповідальності за вчинене порушення (ч.2 ст.61 Конституції України).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України", якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження факту отримання послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені виконавцем, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи (постанови Верховного Суду від 20 лютого 2018 року по справі №813/4931/13-а, від 06.02.2018 по справі №802/4940/14).

Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Відповідач не надав належних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Тому, можливі порушення контрагентами позивача вимог податкового законодавства щодо відображення господарських операцій в податковому обліку та сплати податків спричиняє негативні наслідки саме для них, а не для позивача.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку усім доказам у справі в їх сукупності, враховуючи те, що в ході розгляду справи відповідачем не надано достатньо доказів на підтвердження фіктивності здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ «Грінбокс Студіо» , ТОВ «Вартес», ТОВ «Калісто Інтел», ТОВ «Фіолент Групп», ТОВ «Буд Корпарейшн», ТОВ «Джорджія Консалт», ПП «Техніка тепла і води», суд вважає, що наявні підстави для захисту прав позивача у судовому порядку шляхом визнання протиправними та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 20135,38 грн.

Таким чином, оскільки вимоги позивача про визнання протиправним та скасування спірного рішення судом задоволені, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 20135,38 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 19.11.2018.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м.Львів, вул. Стрийська, 35, ) за рахунок його бюджетних асигнувань 20135 (двадцять тисяч сто тридцять пять) грн 38 коп сплаченого судового збору на користь приватного підприємства «Лара» (79007, м. Львів, вул. Шпитальна, 26/8, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01 квітня 2019 року.

Суддя Р.М. Брильовський