Справа № 360/3245/18
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3245/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання рішення неправомірним та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1В.) до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (далі відповідач, УПФУ в Попаснянському районі Луганської області), в якому позивач просив суд:

- визнати рішення відповідача від 18.05.2018 року щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до її стажу роботи згідно ст.37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ періоду її роботи з 04.07.2001 року по 25.11.2014 року та відмови в перерахунку пенсії щодо переведення на пенсію згідно ст.37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ, неправомірним;

- скасувати рішення відповідача від 18.05.2018 року про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії щодо переведення на пенсію згідно ст.37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ;

- зобов'язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до її стажу роботи згідно ст.37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ, періоду роботи з 04.07.2001 року по 25.11.2014 року на посадах спеціаліста другої категорії, спеціаліста першої категорії, ведучого спеціаліста та головного спеціаліста у Куйбишевської районної Ради м. Донецьку (посадова особа місцевого самоврядування) та здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії, щодо переведення на пенсію згідно ст.37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ, з 10 травня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.12.2014 їй була призначена пенсія за віком. На час призначення пенсії вона мала стаж роботи більше 37 років, з яких у період з 23.09.1991 по 25.11.2014 працювала у Куйбишевській районній раді м. Донецьку. Позивач вважає, що на день набрання чинності Закону України «Про державну службу» № 889, який набрав чинності 01.05.2016, вона мала стаж роботи більше 37 років, з яких більше 20 років на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, то після досягнення віку 58 років, а саме 05.08.2017 вона набула право на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». Позивач зазначає, що 10.05.2018 звернулась до відповідача із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію згідно Закону України «Про державну службу». Рішенням управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 18.05.2018 їй було відмовлено в перерахунку пенсії щодо переведення на пенсію згідно статті 37 Закону України «Про державну службу», посилаючись на те, що у позивача відсутній необхідний стаж роботи, передбачений статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Позивач вважає рішення відповідача щодо не зарахування до стажу державної служби частки стажу її роботи з 04.07.2001 по 25.11.2014 та відмови в проведенні її з пенсії за віком на пенсію згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» неправомірними.

Позивач та представник позивача в судове засідання не прибули, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, просили розглянути справу без їхньої участі (арк.спр.105).

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, просив розглянути справу без його участі (арк.спр.123).

07.11.2018 від відповідача до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду за вхідним реєстраційний номером 31447/2018 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі (арк.спр.26).

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вимоги частини 9 статті 205 КАС України, суд вважає за можливе провести розгляд справи в порядку письмового провадження.

Судом по справі вчинено такі процесуальні дії:

- ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 22.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження (арк.спр.1-2);

- ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 зупинено провадження у справі відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 236 КАС України (арк.спр.64);

- ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 поновлено провадження у справі (арк.спр.83);

- ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 зупинено провадження у справі відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 236 КАС України (арк.спр.89);

- ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 поновлено провадження у справі (арк.спр.106);

- ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (арк.спр.108).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ВА599759, виданий 24.01.1997 Куйбишевським РВДМУУМВС України в Донецькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: м. Донецьк, вулю СловацькаАДРЕСА_1 (арк.спр.11,12).

Позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, виданим 22.01.2015 Пенсійним фондом України (арк.спр.14).

Відповідно до інформації, зазначеній у довідці від 27.10.2016 за № НОМЕР_2, ОСОБА_1, є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, фактичне місце проживання/перебування позивача: АДРЕСА_2 (арк.спр.13).

Згідно протоколу від 25.12.2014 № 687, позивачу була призначена пенсія за віком з 01.12.2014 у розмірі 1674,63 грн. (арк.спр. 27).

Із матеріалів справи вбачається, що 10.05.2018 позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просила перевести з одного виду пенсії на інший згідно ЗУ «Про державну службу» (зворотній бік арк.спр.43).

Судом встановлено, що управлінням Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області було розглянуто заяву ОСОБА_1 від 10.05.2018 щодо переведення на пенсію та винесено рішення від 18.05.2018 про відмову в перерахунку пенсії щодо переведення на пенсію згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» (далі Рішення від 18.05.2018) (арк.спр.44).

Відповідно до змісту Рішення від 18.05.2018 вбачається, що позивач на час звернення має загальний стаж роботи 37 років 6 місяців 4 дні, згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» - 9 років 9 місяців 11 днів. До стажу згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» зараховано період роботи з 23.09.1991 по 03.07.2001 за даними трудової книжки. Період роботи з 04.07.2001 по 25.11.2014 не зарахований до стажу, що дає право на пенсію державного службовця, оскільки з 04.07.2001 ця посада є посадою органу місцевого самоврядування.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 БТ-І № 2192321, судом встановлено наступне:

- 01.03.1994 прийнято присягу державного службовця;

- 01.03.1994 надано 14 ранг 7 категорія державного службовця;

- 01.07.1997 надано 13 ранг 7 категорія державного службовця;

- 01.07.1998 було переведено на посаду спеціаліста 2 категорії відділу комунального господарства;

- 23.08.2001 прийнято присягу посадової особи місцевого самоврядування;

- 23.08.2001 надано 13 ранг 7 категорію посадової особи місцевого самоврядування;

- 01.02.2002 було переведено на посаду спеціаліста 1 категорії відділу комунального господарства;

- 03.09.2012 переведено на посаду провідного спеціаліста;

- 03.09.2012 збережено 13 ранг 7 категорію посадової особи місцевого самоврядування;

- 01.08.2014 переведено на посаду головного спеціаліста комунального господарства, як особу, яка успішно пройшла стажування;

- 01.08.2014 збережено 13 ранг 7 категорію посадової особи місцевого самоврядування;

- 25.11.2014 звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗоТ України у звязку із виходом на пенсію;

- 25.11.2014 надано достроково черговий 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування не в межах відповідної категорії.

Згідно розрахунку стажу УПФУ в Попаснянському районі, позивач має загальний стаж роботи 37 років, 6 місяців, 4 дні (арк.спр.27).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу», який діяв до 30.04.2016, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Аналіз зазначеної норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними такого віку: 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року.

Тобто до 01.05.2016, дата набрання чинності Закону України «Про державну службу» № 889-VIII право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких, у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», чинного до 01.05.2016.

Так, відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу», чинного до 01.05.2016, та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов'язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Суд не може погодитись з доводами відповідача про те, що період роботи ОСОБА_1 з 04.07.2001 по 25.11.2014 не може бути зараховано до стажу, що дає право на пенсію державного службовця, оскільки з 04.07.2001 ця посада є посадою органу місцевого самоврядування, виходячи з наступного.

Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положеннями Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Абзацом 13 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (Постанова втратила чинність на підставі Постанови КМ № 229 (229-2016-п) від 25.03.2016) передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до абзацу 9 статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2011 № 2493-III, в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад: сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.

У свою чергу, до стажу державної служби зараховується, зокрема: час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Суд звертає увагу, що в розумінні наведених норм для визначення права на отримання пенсії державного службовця підлягає врахуванню і стаж роботи в органах місцевого самоврядування, і на державній службі.

Як вбачається зі змісту статті 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обовязків військової служби, або внаслідок захворювання, повязаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обовязку.

Наявною в матеріалах справи трудовою книжкою БТ-І № 2192321 підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 04.07.2011 по 25.11.2014 працювала на посадах в органах місцевого самоврядування. При цьому цей період підлягає сукупному врахуванню при визнанні права на вибір та перерахунок пенсії відповідно до пункту 12 Розділу ХІ Закону № 889-VIII, що разом складає 21 рік 2 місяці 1 день.

Водночас, під час зясування обставин у справі та перевірку їх доказами, відповідачем, як субєктом владних повноважень на якого нормами процесуального права покладено обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не довів у встановленому порядку про наявність підстав щодо не зарахування спірного періоду роботи позивача.

Аналіз застосованих відповідачем підзаконних нормативно-правових актів при винесенні Рішення від 18.05.2018 свідчить, що вони суперечать положенням норм діючих законів, які регламентують пенсійне забезпечення позивача, відтак вони безпідставно були прийняті до уваги відповідачем при вирішенні питання щодо переведення на пенсію згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» та перерахунку пенсії.

Як наслідок, в наявності підстави для прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 18.05.2018 Про відмову в перерахунку пенсії щодо переведення на пенсію згідно статті 37 Закону України «Про державну службу».

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Зважаючи на встановлені обставини та на правове регулювання спірних правовідносин, суд вважає за необхідне з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог, та: зобовязати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період її роботи з 04.07.2001 по 25.11.2014 на посадах в органах місцевого самоврядування; зобовязати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ, пункту 12 Розділу ХІ Закону № 889-VIII з дати звернення, з 10.05.2018; зобовязати відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ та пункту 12 Розділу ХІ Закону № 889-VIII з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні з дати звернення, з 10.05.2018.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з обранням належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходь з такого.

За приписами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 17.10.2018 (арк.спр.3).

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд дійшов висновку, що судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 704,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 32, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (ідентифікаційний код юридичної особи: 21792608, місцезнаходження юридичної особи: Луганська обл., Попаснянський район, місто Попасна, вул. Шкільна, будинок 2) про визнання рішення неправомірним та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 18 травня 2018 року про відмову в перерахунку пенсії щодо переведення на пенсію згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи з 04 липня 2001 року по 25 листопада 2014 року на посадах в органах місцевого самоврядування.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ та пункту 12 Розділу ХІ Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII з дати звернення, з 10 травня 2018 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області здійснити перерахунок пенсії позивача згідно статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та пункту 12 Розділу ХІ Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні з дати звернення, з 10 травня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (ідентифікаційний код юридичної особи: 21792608, місцезнаходження юридичної особи: Луганська обл., Попаснянський район, місто Попасна, вул. Шкільна, будинок 2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4) судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири гривні) гривні 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_2