Справа № 821/1502/16
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2019 року

Київ

справа №821/1502/16

адміністративне провадження №К/9901/32361/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року (суддя Войтович І.І.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року (головуючий суддя Потапчук В.О., судді: Шеметенко Л.П., Семенюк Г.В.) у справі №821/1502/16 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича (далі по тексту - відповідач, Уповноважена особа), в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати рішення відповідача, які оформлені відповідними наказами та/або рішеннями та/або протоколами, і якими договір банківського вкладу у євро №007-21061-090215 від 09 лютого 2015 року, договір банківського вкладу у доларах США №046-21061-160215 від 16 лютого 2015 року, що укладений між ПАТ "Дельта Банк" та позивачем, вважається нікчемним та/або визнано нікчемним та/або до них вирішено застосувати наслідки нікчемності договорів;

- визнати протиправними дії відповідача щодо не включення відомостей про позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "Дельта Банк" за рахунок ФГВФО, згідно договору №046-21061-160215 банківського вкладу у доларах США від 16 лютого 2015 року, згідно договору №007-21061-090215 банківського вкладу у євро від 09 лютого 2015 року, що укладені між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1;

- зобов'язати відповідача включити до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок ФГВФО, відомості про ОСОБА_1 за договором №046-21061-160215 банківського вкладу "Лояльний" у доларах США від 16 лютого 2015 року, за договором №007-21061-090215 банківського вкладу "Лояльний" у євро від 09 лютого 2015 року, що укладений між ПАТ "Дельта Банк" та позивачем, та подати до ФГВФО додаткову інформацію про неї як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок ФГВФО.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що 09 лютого 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 007-21061-090215 банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у євро, відповідно до якого позивачу було відкрито депозитний рахунок на суму вкладу у розмірі 3175 євро з строком дії по 11 березня 2015 року включно.

09 лютого 2015 року позивачем із ПАТ «Дельта Банк» до договору банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США № 007-21061-090215 було укладено Додаткову угоду №1 відповідно до яких пункт 1.8. статті 1 договору було викладено в наступній редакції: "1.8. Зарахування Вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або шляхом перерахування з поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу Банку в день укладання Сторонами цього Договору. Виключно для цілей цього Договору Сторони домовились, що умови пункт 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі цього Договору, не застосовуються. У разі, якщо в день укладання Сторонами цього Договору не буде здійснено зарахування/перерахування коштів, що становить суму вкладу на Рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладений".

09 лютого 2015 року ОСОБА_3 з р/р НОМЕР_1 на р/р НОМЕР_2 відкритий на ім'я ОСОБА_1 було перераховано кошти у розмірі 3175,00 євро, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 09 лютого 2015 року.

Також, 16 лютого 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США №046-21061-160215, відповідно до якого позивачу було відкрито депозитний рахунок на суму вкладу у розмірі 4 000 доларів США з строком дії по 18 березня 2015 року включно.

16 лютого 2015 року до договору банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США №046-21061-160215 було укладено Додаткову угоду №1, відповідно до яких пункт 1.8. статті 1 договору було викладено в наступній редакції: "1.8. Зарахування Вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відкритого в Банку, або шляхом перерахування з поточного рахунку іншої фізичної особи - резидента, або готівкою через касу Банку в день укладання Сторонами цього Договору. Виключно для цілей цього Договору Сторони домовились, що умови пункт 5.11 Правил до відносин, що виникають на підставі цього Договору, не застосовуються. У разі, якщо в день укладання Сторонами цього Договору не буде здійснено зарахування / перерахування коштів, що становить суму вкладу на Рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладений".

16 лютого 2015 року ОСОБА_4 з р/р НОМЕР_3 на р/р НОМЕР_4 відкритий на ім'я ОСОБА_1 було перераховано 4 000 доларів США, що підтверджується платіжними дорученнями від 16 лютого 2015 року №45962373.

Постановою правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150 прийнято рішення про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В.

За наслідками засідання комісії перевірки правочинів за вкладними операціями ПАТ "Дельта Банк", оформленого протоколом від 15 вересня 2015 року, та відповідно до наказу відповідача від 16 вересня 2015 року №813 застосовано наслідки нікчемності договорів банківського вкладу, за якими здійснено перерахування коштів на вклади як третім особам, так і власникам депозитних рахунків з підстав, визначених пунктом 7 частини 3 статті38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

23 вересня 2015 року позивачу направлені повідомлення №8821/133 та №8821/2305 про нікчемність вищенаведених договорів банківського вкладу.

02 жовтня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився апеляційний суд, що договори банківського вкладу були укладені між позивачем та банком в період дії постанови Правління НБУ від 30 жовтня 2014 року №692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних», якою було обмежено діяльність банку, зокрема в частині не допущення проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб. Крім того, кошти на депозитні рахунки позивача надійшли від третіх осіб в порушення положень пункту 1.8 договорів банківського вкладу та пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк». Укладення додаткових угод до вказаних договорів банківського вкладу свідчить про отримання переваг перед іншими вкладниками, оскільки отримає грошові кошти за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не вносила особисто.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, апеляційний суд вказав на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які здійснили перерахунок коштів на рахунки позивача, зможуть отримати додаткове відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог касаційної скарги заявником зазначено, що суди не врахували того, що положення чинного законодавства передбачають можливість зарахування коштів на депозитний рахунок від інших осіб. Такої можливості не заперечують і Правила банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк», що передбачено пунктами 1.105, 5.11 останніх, у разі якщо така можливість передбачена певним продуктом Банку. Додатковими угодами, які є Продуктами банку, до договорів банківського вкладу прямо передбачено можливість зарахування коштів на депозитні рахунки від третіх осіб та незастосування до даних відносин пункту 5.11 Правил. Суди залишили поза увагою те, що позивачем було підписано стандартні публічні договори банківського вкладу із стандартними, однаковими та доступними умовами для всіх вкладників, додаткових переваг у вигляді підвищених процентів за вкладом позивач не отримував. Позивач вказує на те, що ним долучались до матеріалів справи інструктивні листи з ПАТ «Дельта Банк», відповідно до яких з липня 2014 року у банку була введена можливість зарахування коштів на депозитний рахунок від іншої особи шляхом укладення додаткової угоди до договору банківського вкладу. Наголошено на тому, що постанова Правління НБУ від 30 жовтня 2014 року №692/БТ «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних» є банківською таємницею, приписи якої стосувались лише ПАТ «Дельта Банк», позивачу не було відомо про її існування, а відповідальність за порушення приписів вказаної постанови мають нести відповідальні особи банку. Скаржник вважає, що приписи статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» стосуються лише активів банку (наданих кредитів) та власного майна банку, а не зобов'язань банку у вигляді депозитних коштів клієнтів.

Інші учасники справи право на подання заперечень на касаційну скаргу не скористались.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Пунктом 3 та 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI визначено, що вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти;

вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону і нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з пункту 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 серпня 2012 року № 14 (далі - Положення), передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.

Суд зауважує, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім'я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому вкладниками є особи, які уклали або на користь яких укладено або договір банківського вкладу (депозиту), або банківського рахунку, або які є власниками іменного депозитного сертифіката. Слід зазначити, що положення чинного законодавства не пов'язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Отже, під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI підпадають особи, які є вкладниками у розумінні приписів статті 2 Закону №4452-VI, вклади яких розміщено на рахунку у відповідному банку до запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а.

Відповідно до положень статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Частина третя статті 38 Закону № 4452-VI, в редакції, станом на дату укладення договору банківського вкладу, визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону № 4452-VI Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З аналізу вищенаведеного слідує, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов'язком встановити обставини, з якими закон пов'язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Уповноважена особа вважала нікчемним договір банківського вкладу між банком і позивачем з підстави, передбаченої пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI.

Разом з тим, зі змісту даної норми вбачається, що пункт 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI не може бути застосованим до договорів, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», оскільки на підставі цього договору у позивача не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, а також умови цього договору не передбачають обов'язків банку перерахувати кошти або передати майно позивачу. Відповідач, в свою чергу, не довів належними та допустимими доказами те, що у момент укладення договору банківського вкладу та здійснення транзакції ПАТ «Дельта Банк» щодо зарахування суми коштів на депозитні рахунки, позивач отримав перевагу стосовно інших вкладників банку та не обґрунтував, у чому така перевага полягала, що залишили поза увагою суди попередніх інстанцій.

Відповідно до статті 1062 ЦК України на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Отже, законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншим клієнтом.

Колегія суддів зазначає, що позивачем із банком було укладено додаткову угоду №1 до договору банківського вкладу у євро №007-21061-090215 від 09 лютого 2015 року та додаткову угоду №1 до договору банківського вкладу у доларах США №046-21061-160215 від 16 лютого 2015 року, відповідно до яких сторони виклали пункт 1.8 вказаного договору в іншій редакції та домовились про незастосування пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до пункту 5.11 вказаних Правил (у редакції, чинній на час укладення договору банківського вкладу) заборонено зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третіх осіб, крім випадків, передбачених нормами діючого законодавства або Продуктами банку. За таких обставин, укладення між позивачем та банком додаткових угод до договорів банківського вкладу про застосування пункту 1.8 до вказаного Договору в іншій редакції не суперечить приписам чинного законодавства та Правилам банківського обслуговування в банку.

При цьому колегія суддів зазначає, що приписи пункту 2.7 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» визначають, що у разі виникнення розбіжностей між положеннями цих Правил та умовами Договору, положення цих Правил мають пріоритетну силу та застосовуються Сторонами до взаємовідносин, які виникають/діють відповідно до Договору, якщо в конкретному Договорі за продуктом банку сторони прямо не передбачили протилежне. Враховуючи викладене, пріоритетну силу мають саме положення додаткових угод, а не пункту 5.11 Правил.

При цьому можливість перерахування коштів на депозитний рахунок з поточного рахунку іншої фізичної особи також передбачена і приписами абзацу другого пункту 10.12, пункту 10.19 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, що не врахували суди попередніх інстанцій.

Посилання судів попередніх інстанцій на укладення договорів банківського вкладу в період дії постанови Правління Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ «Про віднесення ПАТ „Дельта Банк" до категорії проблемних», як на одну з підстав для обґрунтування правомірності відмови у позові, визнаються судом касаційної інстанції помилковими, оскільки відповідно до положень статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вказана постанова є банківською таємницею, доказів обізнаності позивача про встановлені для ПАТ «Дельта Банк» обмеження відповідачем не надано. При цьому невиконання посадовими особами банку приписів постанови НБУ про віднесення банку до категорії проблемних не може бути саме по собі підставою для висновку про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) саме відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону №4452-VI.

Висновки судів стосовно того, що укладення додаткових угод до вказаних договорів банківського вкладу свідчить про отримання переваг перед іншими вкладниками, оскільки позивач отримає грошові кошти за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не вносила особисто, а також ймовірне отримання гарантованої суми відшкодування в більшому розмірі, ніж встановлено законом, третіми особами, колегією суддів касаційного суду сприймається критично, оскільки останні фактично є припущеннями Уповноваженої особи, в той же час, жодних доказів на підтвердження зобов'язання позивача повернути кошти ініціатору відповідного перерахунку після отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду, надано не було.

Як встановили суди, позивач уклала з ПАТ «Дельта Банк» договір банківського вкладу (депозиту) від 09 лютого 2015 року №007-21061-090215 та від 16 лютого 2015 року №046-21061-160215, відповідно до умов яких на вкладних рахунках позивача було розміщено 3175 євро та 4000 доларів США, що підтверджується платіжними дорученнями від 09 лютого 2015 року №1 та від 16 лютого 2015 року №45962373.

Укладення зазначених договорів й зарахування коштів на рахунки відбулись до початку віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації у банку (02 березня 2015 року).

Отже, вклад розміщено на рахунках ПАТ «Дельта Банк» до запровадження тимчасової адміністрації, а тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону № 4452-VI. Водночас, відповідачем не наведено правових підстав для невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідно до приписів Закону № 4452-VI.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку після отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов'язання Уповноваженої особи подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду.

Враховуючи положення пунктів 4, 6 розділу ІІІ про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14, та ті обставини, що станом на дату розгляду справи у суді відповідний перелік вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО, вже сформовано та подано на затвердження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов'язання відповідача подати додаткову інформацію стосовно позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду.

З приводу позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, які оформлені відповідними наказами та/або рішеннями та/або протоколами, і якими договір банківського вкладу у євро №007-21061-090215 від 09 лютого 2015 року, договір банківського вкладу у доларах США №046-21061-160215 від 16 лютого 2015 року, що укладений між ПАТ "Дельта Банк" та позивачем, вважається нікчемним та/або визнано нікчемним та/або до них вирішено застосувати наслідки нікчемності договорів, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частин 1, 2, 10 статті 38 Закону № 4452-VI Фонд (уповноважена особа) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними на підставі закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа Фонду чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення на підставі закону (частина 2 статті 215 Цивільного кодексу України та частина 3 статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною 2 статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів ПАТ «Дельта Банк» із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ (рішення, повідомлення) уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ (рішення, повідомлення) є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Така позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №910/12294/16 від 11 квітня 2018 року, №910/24198/16 від 16 травня 2018 року та №819/353/16 від 04 липня 2018 року.

Оскільки наказ (рішення, повідомлення) про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й вкладників банку), тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу.

Отже, права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Встановлена правова природа згаданого наказу (рішення, повідомлення) унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправними дій уповноваженої особи Фонду щодо визнання нікчемним правочину за договором банківського вкладу (депозиту), укладеного між ПАТ «Дельта банк» та ОСОБА_1, відтак не може бути розглянута у судовому порядку (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах), а тому провадження у цій частині адміністративної справи підлягає закриттю.

Вказана правова позиція була викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки обставини справи встановлені з достатньою повнотою, але судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, вони підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення закриття провадження в частині позовних вимог та часткове задоволення позову.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що для виконання судового рішення не має значення, яка саме особа є Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», адже усі особи, що призначені на цю посаду у встановленому законом порядку, повинні виконати судове рішення, а тому відсутня необхідність зазначення прізвища, ім'я, по батькові цієї особи у резолютивній частині судового рішення.

Відповідно до частини 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що згідно статті 2 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку, колегія суддів доходить висновку про стягнення судових витрат з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За подання позовної заяви, апеляційної скарги та касаційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у загальному розмірі 5455,50 грн. (1653,60 грн. + 1818,30 грн. + 1983,60 грн.).

Отже, суд касаційної інстанції вважає за необхідне стягнути за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, апеляційної скарги та касаційної скарги, у розмірі 1819 грн., з огляду на задоволення однієї позовної вимоги, згідно квитанцій, наявних у матеріалах справи.

Керуючись статтями 139, 345, 351, 355, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року у справі №821/1502/16 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Провадження у справі 821/1502/16 в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, які оформлені відповідними наказами та/або рішеннями та/або протоколами, і якими договір банківського вкладу у євро №007-21061-090215 від 09 лютого 2015 року, договір банківського вкладу у доларах США №046-21061-160215 від 16 лютого 2015 року, що укладений між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1, вважається нікчемним та/або визнано нікчемним та/або до них вирішено застосувати наслідки нікчемності договорів, закрити.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договором банківського вкладу у євро №007-21061-090215 від 09 лютого 2015 року та договором банківського вкладу у доларах США №046-21061-160215 від 16 лютого 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1819 грн. (одна тисяча вісімсот дев'ятнадцять гривень).

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду