Справа № 524/5573/18
Суддя: Гуцал М.І.
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 р. м. ХарківСправа № 524/5573/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Гуцала М.І.,

Суддів: Бенедик А.П. , Донець Л.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Галайди Євгенія Ігоровича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.02.2019, головуючий суддя І інстанції: Кривич Ж.О. (повний текст складено 25.02.2019) по справі № 524/5573/18

за позовом ОСОБА_2

до Інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Галайди Євгенія Ігоровича , третя особа - Батальйон патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 3 батальйону патрульної поліції у м. Кременчука Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Галайди Євгенія Ігоровича (далі - інспектор, відповідач) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 29.06.2018 постановою серії ВР № 018739 відповідач безпідставно та неправомірно притягнув його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчук від 25.02.2019 адміністративний позов було задоволено. Сковано постанову інспектора роти № 3 батальйону патрульної поліції у м. Кременчука Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Галайди Євгенія Ігоровича серії ВР № 018739 від 29.06.2018 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, провадження у справі закрито.

Не погодившись з таким судовим рішенням відповідач, інспектор роти Галайда Є.І., звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.02.2019 та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не прийняв до уваги факт відсутності заперечень з боку позивача проти факту правопорушення, яке полягало у не пред'явленні для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, що є порушенням п.п. 2.4 «а» ПДР України. На думку заявника апеляційної скарги, судом першої інстанції не взято до уваги відеозапис долучений до відзиву відповідача, на якому зафіксовано вказаний вище факт вчинення правопорушення.

Вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складена відповідачем у відповідності до ст. 283 КУпАП, а також форми бланку визначених «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, а тому відображення в ній технічного засобу, на який здійснювалася фіксація правопорушення, є необов'язковим.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що не перешкоджає розгляду справи.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте в судове засідання не з'явились. Розгляд справи в суді апеляційної інстанції відбувався за відсутності сторін, з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглядаючи судове рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

В ході судового розгляду було встановлено, що 29.06.2018 ОСОБА_2 о 14 год. 30 хв., по вул. Б. Хмельницького, 210/2 у м. Кременчук, керував транспортним засобом ГАЗ, номерний знак НОМЕР_1 з порушенням п.п. 2.3 «в» ПДР України.

Того ж дня, 29.06.2018, інспектором роти № 3 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Галайдою Євгенієм Ігоровичем було складено постанову серії ВР № 018739 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення п.п. 2.3 «в» та п.п. 2.4 «а» ПДР України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп., передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відповідач наполягає на тому, що позивач на вимогу працівника поліції не пред'явив для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.4. «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП

Задовольняючи позовні вимоги про скасування зазначеної постанови, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні належні докази вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, не може вважатись належним доказом зважаючи на те, що оскаржувана постанова серії ВР № 018739 від 29.06.2018 не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого було здійснено даний відеозапис.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Частиною 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оцінюючи доводи скаржника стосовно правомірності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об'єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Частинною 3 вказаної статті передбачено, що поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Згідно пп. "а", "б" п.2.1. ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Також, п. 2.4 "а" ПДР України зазначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Проте, пунктом 2 ч.1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (із вичерпного переліку підстав).

Отже, вимозі працівника поліції щодо пред'явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов'язково має передувати порушення водієм ПДР, скоєння дорожньо-транспортної пригоди або інші підстави, передбачені вищезазначеною статтею Закону.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15.03.2019 № 686/11314/17.

Заявник апеляційної скарги стверджує, що водій під час руху порушив вимоги п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху України, якими передбачено обов'язок водія для забезпечення безпеки користуватися засобами пасивної безпеки (ремні безпеки), що давало відповідачу право на зупинку транспортного засобу та пред'явлення вимоги про надання для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Разом з тим, в ході судового розгляду було встановлено, що відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, зокрема порушення п. 2.3 "в" ПДР України, яке пред'являлось позивачу перед прийняттям оскаржуваної постанови. Інших належних та достатніх доказів щодо правомірності пред'явлення вимоги про надання позивачем посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії відповідачем надано не було.

Щодо доводів скаржника в апеляційній скарзі стосовно не прийняття судом першої інстанції відеозапису із фіксацією як доказу вчиненого правопорушення позивачем.

З постанови у справі про накладення адміністративного стягнення серія ВР № 018739 від 29.06.2018 вбачається порушення приписів ст. 283 КУпАП, оскільки в ній не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, який був використаний під час встановлення правопорушення та накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, не зазначивши в оскаржуваній постанові технічний засіб яким здійснено фото або відеозапис, які були використані під час встановлення правопорушення, відповідач як суб'єкт владних повноважень, діяв всупереч приписам ст. 283 КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення. Сама по собі постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з викладенням обставин правопорушення не може бути беззаперечним доказом вчинення такого правопорушення фіксації його скоєння.

Для підтвердження порушення позивачем п. п. 2.3 «в» ПДР України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, посилається на відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, за приписами зазначених норм, відеозапис здійснений під час встановлення правопорушення, працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли він зафіксований у встановленому законом порядку, зокрема, в постанові про накладення адміністративного стягнення.

З оскаржуваної постанови встановлено, що відеозапис з нагрудної камери інспектора, на який посилається відповідач як на доказ вчинення ОСОБА_2 правопорушення, не зафіксований в постанові про накладення адміністративного стягнення, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Крім цього, відповідно до приписів ст. 77 КАС України, ст. 251 КУпАП, зазначений доказ не може бути прийнятий судом, оскільки він не був покладений в основу оскаржуваного рішення.

Інших доказів, які були покладені в основу оскаржуваної постанови, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП, відповідачем не було надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, приймаючи оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення діяв не у спосіб, що встановлений чинним законодавством України, а також, зважаючи на вимоги ст. 77 КАС України, не надав доказів правомірності свого рішення.

Згідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, колегія суддів враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду від 26.04.2018 по справі № 338/1/17 та від 24.01.2019 по справі №592/5576/17.

Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ВР № 018739 від 29.06.2018 про застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, є протиправною, що зумовлює обґрунтованість висновків суду першої інстанції про її скасування та закриття провадження у справі.

Оскільки при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, зважаючи на вимоги ст. 316 КАС України, відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача про скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Галайди Євгенія Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.02.2019 по справі № 524/5573/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Гуцал
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець
Повний текст постанови складено 01.04.2019.