Справа № 280/388/19
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАКРИТТЯ ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ

27 березня 2019 року Справа № 280/388/19 м. Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Садового І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Вельможко К.С.,

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

представника третьої особи-1: ОСОБА_4,

представника третьої особи-2: ОСОБА_5,

представника третьої особи-3: ОСОБА_6,

розглянувши у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовною заявою: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м.Київ, вул. Назарівська, буд.3, код ), в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електростанція" (71504, Запорізька область, м.Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, )

до: ОСОБА_7 міської ради Запорізької області (71502, Запорізька область, м.Енергодар, пр. Будівельників, буд.11, )

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача:

1. ОСОБА_8 підприємство "Тепловодоканал" ОСОБА_7 міської ради (71502, Запорізька область, м.Енергодар, вул. Курчатова, буд.1, прим.38, ),

2. ОСОБА_8 підприємство "Підприємство комунальної власності" ОСОБА_7 міської ради (71503, Запорізька область, м.Енергодар, пр. Будівельників, буд.17, офіс 5-1 (а/с 376), ),

3. Запорізька обласна державна адміністрація (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.164, )

про: визнання протиправним та скасування рішення № 21 від 24.07.2018, -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електростанція" до ОСОБА_7 міської ради Запорізької області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_8 підприємство "Тепловодоканал" ОСОБА_7 міської ради, ОСОБА_8 підприємство "Підприємство комунальної власності" ОСОБА_7 міської ради, Запорізька обласна державна адміністрація про визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_7 міської ради Запорізької області № 21 від 24.07.2018 "Про створення комунального підприємства "Тепловодоканал" ОСОБА_7 міської ради".

Ухвалою суду від 01.02.2019 позовну заяву було залишено без руху на підставі ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позивачу було надано 5-денний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_8 підприємство "Тепловодоканал" ОСОБА_7 міської ради, ОСОБА_8 підприємство "Підприємство комунальної власності" ОСОБА_7 міської ради, Запорізьку обласну державну адміністрацію та в процесі підготовчого провадження за правилами загального позовного провадження призначено підготовче засідання по справі на 12.03.2019.

Розгляд справи було відкладено до 26.03.2019.

Відповідачем заявлено клопотання про закриття провадження по справі в порядку п.1 ч.1 ст.238 КАС України. В обґрунтування клопотання відповідач зазначив, що при здійсненні повноважень щодо створення комунального підприємства, орган місцевого самоврядування виконує повноваження від імені власника територіальної громади щодо розпорядження належним йому комунальним майном та створення на базі такого майна комунального підприємства, тобто у такому випадку відсутнє здійснення будь-яких владних або публічно-правових повноважень, а лише має місце використання права власника щодо належного територіальній громаді комунального майна та створення на базі такого майна комунального підприємства. Предметом позову по вказаній справі є визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_7 міської ради від 24.07.2018 № 21 "Про створення комунального підприємства "Тепловодоканал" ОСОБА_7 міської ради".

Таким чином, у відносинах, які виникли між ОСОБА_7 міською радою Запорізької області та комунальним підприємством "Тепловодоканал" ОСОБА_7 міської ради відсутнє здійснення будь-яких владних або публічно-правових повноважень, а лише має місце використання права власника щодо належного територіальній громаді комунального майна та створення на базі такого майна комунального підприємства, а, отже, зазначений позов не має розглядатись в порядку КАС України.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав заявлене клопотання просив його задовольнити.

Представники позивача проти задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі заперечили, про що надали суду письмові заперечення (за вх. №12091 від 27.03.2019). В обґрунтування заперечень зазначили, що на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідач не реалізовував організаційно-господарські повноваження, та, відповідно, організаційно-господарські відносини між Відповідачем та ще не створеним (не зареєстрованим згідно зі ст. 87 ЦК України) ОСОБА_8 підприємством "Тепловодоканал" ОСОБА_7 міської ради не виникали.

Позивач вважає, що вказані норми ст. ст. 173, 175, 176 Господарського кодексу України, якими встановлено поняття та види господарських зобов'язань, зокрема, організаційно-господарських, не можуть стосуватися даної справи, оскільки прийняте відповідачем оскаржуване рішення про створення комунального підприємства за своєю правовою природою не є зобов'язанням.

Крім того, представники позивача зазначили, що ОСОБА_7 міська рада, приймаючи оскаржуване рішення, не була ні суб'єктом господарювання, ні органом суб'єкту господарювання, ні посадовою (службовою) особою. Відповідно, застосування пункту 10 ч.1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України для обґрунтування того, що спір про визнання протиправним оскаржуваного рішення належить розглядати в порядку господарського судочинства, не відповідатиме дійсним обставинам справи та буде помилковим.

Прийняття ОСОБА_7 міською радою спірного рішення відноситься до публічно-владних управлінських функцій даного органу від імені та в інтересах територіальної громади, що передбачено Конституцією України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Господарським кодексом України.

Оскільки спір виник саме у зв'язку зі здійсненням відповідачем таких функцій, а законом не встановлено, що він має розглядатися в порядку іншого, ніж адміністративне, судового провадження, представники позивача заперечили проти задоволення клопотання відповідача про закриття провадження по справі (в порядку п.1 ч.1 ст. 238 КАС України).

Представники третьої особи-1 та третьої особи-2 підтримали клопотання відповідача про закриття провадження у адміністративній справі.

Представник третьої особи-3 вирішення питання про закриття провадження у справі залишив на розсуд суду.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - суд) від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього суду термін "встановленим законом" у ст. 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч.1 ст. 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи (п.2 ч.1 ст.4 КАС України ).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Основними ознаками публічно-правових відносин називають: обов'язкову участь у цих відносинах суб'єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб'єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов'язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Адміністративно-правовий спір має певні ознаки. Такі спори виникають у сфері державного управління, в процесі здійснення органами виконавчої влади своїх управлінських функцій. Для цих спорів характерно особливе становище його суб'єктів (учасників спірного правовідношення). Обов'язковим учасником адміністративно-правового спору є наділений владними повноваженнями орган виконавчої влади, місцевого самоврядування, посадові особи, наділені державно-владними повноваженнями. Адміністративно-правовий спір має особливий предмет, що пов'язано з широтою і різноплановістю діяльності управлінського характеру.

Обов'язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов'язки в публічних правовідносинах.

Відтак, віднесення до юрисдикції адміністративних судів спору лише з підстав того, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду його акт індивідуальної дії, є неправильним.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно-правових відносин.

Як вбачається з позовної заяви предметом спору є визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_7 міської ради Запорізької області № 21 від 24.07.2018 "Про створення комунального підприємства "Тепловодоканал" ОСОБА_7 міської ради".

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського кодексу України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Згідно із ч.ч.4, 5 ст. 3 Господарського кодексу України сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини. Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Частиною 1 та 2 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Організаційно-господарськими визнаються господарські зобов'язання, що виникають у процесі управління господарською діяльністю між суб'єктом господарювання та суб'єктом організаційно-господарських повноважень, в силу яких зобов'язана сторона повинна здійснити на користь другої сторони певну управлінсько-господарську (організаційну) дію або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Організаційно-господарські зобов'язання можуть виникати: між суб'єктом господарювання та власником, який є засновником даного суб'єкта, або органом державної влади, органом місцевого самоврядування, наділеним господарською компетенцією щодо цього суб'єкта (ч.1, ч.2 ст. 176 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського кодексу України, комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Згідно із ч.4 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що створення органом місцевого самоврядування комунального підприємство, є діяльністю по розпорядженню власністю територіальної громади, яка містить ознаки приватноправового спору з майнових відносин.

Таким чином, відповідач ОСОБА_7 міська рада розпоряджуючись майном територіальної громади реалізовував організаційно-господарську діяльність а тому, оспорюване рішення в даному випадку не є рішеннями суб'єкта владних повноважень в розумінні КАС України, а є рішеннями власника (засновника) яким такий власник (засновник) реалізує своє право на створення комунальної установи.

Тобто, фактично звернення позивача до суду із цим позовом покликане необхідністю захисту права не у сфері публічно-правових відносин, а його майнових прав, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі оскільки, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Спір має вирішуватись судом за правилами господарського судочинства.

Згідно роз'яснень викладених в п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" (як суду касаційної інстанції до 15.12.2017), господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з: утворенням суб'єктів господарювання, їх реорганізацією і ліквідацією, включаючи спори про визнання недійсними установчих документів, припинення діяльності юридичної особи та скасування її державної реєстрації.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд по справі № 688/518/16-а, № 9901/415/18 та зазначив, у судовому рішенні, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно - правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень саме управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджуваних порушень прав чи інтересів.

Крім того, до аналогічного висновку дійшла ОСОБА_9 Верховного Суду по справі № 583/2715/16-ц зазначивши, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - участі у спірних правовідносинах суб'єкта владних повноважень. Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, зважаючи, що спірні правовідносини, які виникли між учасниками справи, не можуть бути предметом судового розгляду в порядку адміністративного судочинства, а повинні розглядатись в порядку господарського судочинства, провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно ч.2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як передбачено ч.2 ст.7 Закону України "Про судовий збір", у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір").

Відтак, підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України 1921,00 грн. сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 238, 241- 243, 248 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання відповідача про закриття провадження в адміністративній справі, - задовольнити.

Провадження у справі №280/338/19 за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електростанція" до ОСОБА_7 міської ради Запорізької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_8 підприємство "Тепловодоканал" ОСОБА_7 міської ради, ОСОБА_8 підприємство "Підприємство комунальної власності" ОСОБА_7 міської ради, Запорізька обласна державна адміністрація про визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_7 міської ради Запорізької області № 21 від 24.07.2018 "Про створення комунального підприємства "Тепловодоканал" ОСОБА_7 міської ради" - закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Повернути Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м.Київ, вул. Назарівська, буд.3, код ) в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електростанція" (71504, Запорізька область, м.Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 1921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) грн. 00 коп., сплачений платіжним дорученням №2509 від 06.02.2019, оригінал якого зберігається в матеріалах адміністративної справи №280/388/19.

Роз'яснити позивачу, що на підставі ч.2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: adm.zp.court.gov.ua/sud0870/.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення ухвали у повному обсязі.

Ухвала у повному обсязі виготовлена та підписана 29.03.2019.

Суддя І.В.Садовий