Справа № 520/12530/18
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левчук О.А.,

за участю секретаря Балабан М.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі відновити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 3568,31 грн., з 01.10.2016 року по 01.10.2017 року; зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 кошти, які були утримані з пенсії на підставі рішення № 1108 від 24.10.2016 року про утримання надміру отриманих сум пенсій з 01.10.2016 року по 01.10.2017 року у сумі 27392,24 грн.; зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 враховуючи індивідуальний коефіцієнт для обчислення 3,84009 з 01.10.2017 року; зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 кошти, які були недораховані у звязку з проведенням перерахунку з 01.10.2017 року по 01.10.2018 року у сумі 58524,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року визнано протиправним та скасовано рішення заступника начальника управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси ОСОБА_2 № 1108 від 24 жовтня 2016 року про утримання надміру виплачених сум пенсії, тобто утримання надмірно отриманих сум пенсій визнано незаконним. Таким чином, Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі зобовязано відновити призначену на законних підставах пенсію та виплатити недоодержану суму пенсії за період 2016-2017 рр. Крім того, при перерахунку пенсії з 01.10.2017 року не використано довідку про заробітну плату, згідно якої заробітна плата складає 532 грн. в місяць, ні розрахунок № 2, ні індивідуальний коефіцієнт 3,84009. При перерахунку пенсії УПФ незаконно використано коефіцієнт, який встановлений у 1996 році, а не 3.84009, з врахуванням якого вона отримувала пенсію до 24.10.2016 року.

Представником Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує, що під час проведення суцільної інвентаризації пенсійних справ згідно календарного плану виконань рекомендацій за зауваженнями , встановлених внутрішнім аудитом ГУ ПФУ в Одеській області, щодо укомплектування пенсійних справ копіями паспортів та індивідуальними податковими номерами, довідка про заробітну плату, наявна в пенсійній справі позивача викликала сумніви у звязку з тим, що відсутня підстава видачі , відсутні номер та дата видачі, заробіток за два роки поспіль щомісячно по 532 грн. (з травня по вересень 1996 року включно не переведено згідно грошової реформи), розмір заробітної плати не відповідає займаної посади «старшого майстра холодильника», згідно даних ОК-5 за 1998 рік заробітна плата дорівнює (січень 1998 року 0,00 грн., лютий 135,60 грн., березень -0,00 грн., квітень 0,00 грн.). Згідно листа управління від 26.05.2016 р. №134 щодо проведення зустрічної перевірки довідки про заробітну плату за період з 01.05.1996р. по 30.04.1998 р. управлінням Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі Одеської області проведена перевірка заробітної плати позивача, в ході якої встановлено, що дані за 1998 рік не відповідають первинним документам, в відомостях по нарахуванню заробітної плати за 1996-1997 р.р. дана громадянка взагалі не значиться. До особової картки позивачки прикріплені особові рахунки лише до 1994 року, тому нарахування заробітної плати за 1996-1997 року перевірити неможливо. Розпорядженням від 03.10.2016 року пенсійну справу приведено у відповідність, а саме проведено перерахунок пенсії з 01.01.2004 року із застосуванням заробітної плати із якої призначено пенсію (01.01.1987р.-31.12.1991р.) , в результаті якого утворилась переплата за період з 01.01.2004р. по 31.10.2016 р. в розмірі 196563,52 грн. та з 01.11.2016 р. розпочато утримання згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», про це було повідомлено листом управління від 20.10.2016р. № 5296/04. У звязку з чим, дії управління є правомірними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує, що відповідач не зазначає обставин, за яких він заперечує проти відновлення сум пенсії ОСОБА_1 у розмірі 3568,31 грн., нарахування і виплату коштів, які були утримані з пенсії позивача як під час дії незаконного рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій, так і після визнання судом його незаконним.

Представником Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі до суду надано письмові пояснення, в яких представник відповідача вказує, що позивач подала до управління Пенсійного фонду недостовірні дані стосовно довідки про заробітку плату за період з 01.05.1996 року по 30.04.1998 року, тому пенсійну справу ОСОБА_1 приведено у відповідність, а саме проведено перерахунок пенсії з 01.01.2004 року із застосуванням заробітної плати із якої призначено пенсію (01.01.1987 року - 31.12.1991 року). Також, виплата пенсійного забезпечення є періодичним платежем та здійснюється щомісячно, а тому позивач повинен був знати про його розмір з урахуванням виплачуваного щомісячного підвищення. Крім того, незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян.

Представником позивача до суду надано відповідь на пояснення до відзиву, в яких представник позивача вказує, що відповідач жодним чином не підтверджує недостовірність поданих позивачем даних про заробітну плату. Непідтверджена заробітної плати не є ознакою її недостовірності. Також, відповідачем не зазначено за якою формулою необхідно перераховувати розмір пенсії позивача, не зазначено чому використано старий індивідуальний коефіцієнт для обчислення. Щодо строків звернення представник позивача зазначає, що як тільки позивач дізнався про прийняття рішення № 1108 від 24.10.2016 року, то одразу звернувся до суду, яке в подальшому було скасовано. Через те, що відповідачем не відновлено розмір пенсії позивача у тій сумі, яку вона отримувала до прийняття скасованого рішення позивач змушена захищати свої законні права.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19.09.2018 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в місті Одесі про зобовязання вчинити певні дії, передано за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

Справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду 23 жовтня 2018 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями адміністративну справу № 520/12530/18 передано головуючому судді Левчук О.А.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

18 грудня 2018 року винесено ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суд від 13 лютого 2019 року закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в їх задоволенні.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі та отримує пенсію з 01.02.2004 року.

06.10.2003 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про перерахунок пенсії у звязку із звільненням та надала копію трудової книжки із записом про звільнення з 26.05.2003 р. ДП АО «Одеський птахокомбінат» згідно наказу № 12-к від 26.05.2003р. та довідку про заробітну плату за період з 01.05.1996 року по 30.04.2008 року (а.с. 201-202 т. 1).

Розпорядженням від 06.10.2003 року ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 01.10.2003 року та зараховано стаж роботи по 26.05.2003 року (а.с. 200 т. 1).

Під час проведення суцільної інвентаризації пенсійних справ згідно календарного плану виконань рекомендацій за зауваженнями, встановлених внутрішнім аудитом ГУ ПФУ в Одеській області, щодо укомплектування пенсійних справ копіями паспортів та індивідуальними податковими номерами, довідка про заробітну плату, наявна в пенсійній справі ОСОБА_1 викликала сумніви.Відповідно до листа управління від 26.05.2016 р. № 134 про проведення зустрічної перевірки довідки про заробітну плату за період з 01.05.1996 року по 30.04.1998 року ОСОБА_1 управлінням Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі Одеської області проведена перевірка заробітної плати ОСОБА_1, в ході якої встановлено, що дані за 1998 рік не відповідають первинним документам, в відомостях по нарахуванню заробітної плати за 1996-1997 р.р. дана громадянка взагалі не значиться. До особової картки прикріплені особові рахунки лише до 1994 року, тому нарахування заробітної плати за 1996-1997 року перевірити неможливо (а.с. 208 з.б. 210 т. 1).

Рішенням № 1108 від 24 жовтня 2016 року пенсійну справу ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 01.01.2004 року із застосуванням заробітної плати із якої призначено пенсію (01.01.1987 року - 31.12.1991 року), в результаті якого утворилась переплата за період з 01.01.2004 року по 31.10.2016 року в розмірі 196563,52 грн. та з 01.11.2016 року розпочато утримання згідно ст. 50 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с. 211-228 т. 1).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року визнано протиправним та скасовано Рішення заступника начальника управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси (правонаступник органу Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі) ОСОБА_2 № 1108 від 24 жовтня 2016 року про утримання надміру виплачених сум пенсії (а.с. 234-235 т. 1).

Постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року набрала законної сили.

01 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із зверненням в якій просила повернути її законну пенсію 3568 грн., на яку надано відповідь, що пенсія з 01.09.2017 року складає 1846,98, з яких: розмір пенсії 858,96 грн., доплата до прожиткового мінімуму (1312,00 грн.) 453,04 грн., доплата за понаднормовий стаж (за 24 роки) 206,15 грн., підвищення за особливі заслуги перед Україною 262,40 грн., доплата відповідно до постанови КМУ № 327 від 23.04.2012 року 37,76 грн. (а.с. 236 з.б. 237 т. 1).

Центральним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі прийнято рішення, яким визначено, що сума переплати ОСОБА_3 пенсії у розмірі 192870,49 грн. підлягає списанню, відповідно до ухвали АСУ від 11.08.08.17, постанови Одеського апеляційного адмінсуду від 21.06.2017 року (а.с. 238 з.б. т. 1).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 102 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобовязані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обовязку і одержання у звязку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно ст. 50 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії).У разі припинення виплати пенсії відповідно до частини 1 статті 49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.

Згідно п. 1ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно ст. 46 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення № 1108 від 24 жовтня 2016 року , яким пенсійну справу ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 01.01.2004 року із застосуванням заробітної плати із якої призначено пенсію (01.01.1987 року - 31.12.1991 року), визнано протиправним та скасовано постановою Одеського апеляційного адміністративного від 21 червня 2017 року.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже обставини, встановлені Одеським апеляційним адміністративним судом в постанові від 21 червня 2017 року по справі № 522/23580/16-а, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, не доказуються при розгляді даної справи.

Так, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року встановлено, що пенсія ОСОБА_1 за спірний період була нарахована на підставі рішення Приморського районного суду від 18.12.1997року, справа № 175. Відповідач при прийнятті спірного розпорядження вищенаведене рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.1997 року не врахував, а отже дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для відрахування пенсійних виплат.

Також, в постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року зазначено, що відповідачем у встановленому законом порядку не доведено факт зловживань з боку позивача, його вини чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії. Також відповідачем не доведено, що довідка, яка, як стверджує відповідач, містила недостовірну інформацію щодо заробітної плати позивача, була написана або виправлена саме ним, а тому відповідачем не доведено факт вчинення зловживань з боку позивача, що призвело до безпідставної виплати йому надміру виплаченої пенсії. Необхідною умовою для стягнення надмірно виплачених сум пенсії є, зокрема, зловживання з боку пенсіонера щодо підроблених документів або подання свідомо неправдивих відомостей. Факт підробки документа та використання підробленого документа може бути підтверджений вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили, однак, в даному випадку, такий вирок суду відсутній.

Такими чином, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року по справі № 522/23580/16-а встановлено, що пенсійним органом не доведено факт зловживань з боку позивача, його вини чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії, а тому протиправно дійшов висновку про наявність правових підстав для відрахування з ОСОБА_1 пенсійних виплат.

При цьому, будь-яких доказів на підтвердження скасування довідки ДП АО «Одеський птахокомбінат» про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.05.1996 року по 30.04.2008 року станом на теперішній час відповідачем суду не надано.

Крім того, дані, зазначені у вказаній довідці не спростовані, а заробітна плата за спірний період була нарахована на підставі рішення Приморського районного суду від 18.12.1997року, справа № 175.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що постановою Одеського апеляційного адміністративного від 21 червня 2017 року скасовано рішення № 1108 від 24 жовтня 2016 року , яким пенсійну справу ОСОБА_1 приведено у відповідність, а саме проведено перерахунок пенсії з 01.01.2004 року із застосуванням заробітної плати із якої призначено пенсію (01.01.1987 року - 31.12.1991 року), суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не виплачується ОСОБА_1 пенсія з урахуванням довідки про заробітну плату за період з 01.05.1996 року по 30.04.1998 року.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1, відповідно до поданої 06.10.2003 року заяви отримує пенсію за віком з 01.02.2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж. За вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу. Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Частиною 3 ст. 45 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою) переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання заяви з усіма необхідними документами.

Таким чином, вказаною нормою не передбачено, що при переведенні з одного виду пенсії на інший лише за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону. Водночас було передбачено, що перехід з одного виду пенсії на інший здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі подання особою відповідної заяви та необхідних для її призначення документів.

При цьому, що переведення з одного виду пенсії на інший за бажанням пенсіонера здійснюється за документами, що є у пенсійній справі. При переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа додає, зокрема, довідку про заробітну плату особи за період страхового стажу до 01.07.2000, яка повинна відповідати вимогам частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з матеріалів справи, 06.10.2003 року ОСОБА_1 подала до органу пенсійного фонду заяву про переведення з пенсії за віком на інший вид пенсії до якої додала довідку ДП АО «Одеський птахокомбінат» про заробітну плату за період з 01.05.1996 року по 30.04.2008 року.

Таким чином, ОСОБА_1 подаючи до органу пенсійного фонду вищевказану довідку, виявила бажання про переведення з одного виду пенсії на інший, виходячи із заробітної плати, що зазначена вказаній довідці.

З розрахунку заробітку для обчислення пенсії вбачається, що для обчислення пенсії ОСОБА_1 враховано заробітну плату за період з 01.05.1996 року по 30.04.2008 року та застосовано індивідуальний коефіцієнт для обчислення 3,84009 (а.с. 203 т. 1).

Проте, у звязку з прийняттям відповідачем рішення № 1108 від 24.10.2016 року, яким проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2004 року із застосуванням заробітної плати із якої призначено пенсію (01.01.1987 року - 31.12.1991 року), змінився індивідуальний коефіцієнт для обчислення 1.19808 (а.с. 221 з.б. т. 1).

Разом з тим, оскільки постановою Одеського апеляційного адміністративного від 21 червня 2017 року скасовано рішення № 1108 від 24 жовтня 2016 року, відповідно до якого для обчислення пенсії ОСОБА_1 враховано заробітну плату за період 01.01.1987 року - 31.12.1991 року то, відповідно, відсутні підстави для застосування коефіцієнт для обчислення 1.19808.

Так, статтею 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людин, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначают зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «ОСОБА_4 проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі, у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року. «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Кореску v. Slovakia), п. 50; «Anheuser-Busch Inc. проти Португалії» (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява № 73049/01, п. 65, ЄСПЛ 2007-І).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «ОСОБА_5 Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року ).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Коеституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом зобовязання Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі відновити ОСОБА_1 з 24.10.2016 року нарахування, призначеної за її заявою від 06.10.2003 року, пенсії за віком, та здійснити перерахунок та виплату недоотриманої суми пенсії, починаючи з 24.10.2016 року, з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 859,18 грн., відповідно до оригіналу квитанції № 176U3314 від 12.09.2018 року (а.с. 2).

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, з Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (, адреса місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4 а) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, адреса місця реєстрації: 65012, АДРЕСА_1) слід стягнути судовий збір у розмірі 352,40 грн. (триста пятдесят дві гривні 40 копійок).

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 78, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, адреса місця реєстрації: 65012, АДРЕСА_1) до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (, адреса місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4 а) про зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі відновити ОСОБА_1 з 24.10.2016 року нарахування, призначеної за її заявою від 06.10.2003 року, пенсії за віком, та здійснити перерахунок та виплату недоотриманої суми пенсії, починаючи з 24.10.2016 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (, адреса місцезнаходження: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4 а) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, адреса місця реєстрації: 65012, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 352,40 грн. (триста пятдесят дві гривні 40 копійок).

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 01 квітня 2019 року.

Суддя О.А. Левчук

.