Справа № 826/853/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/853/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Пилипенко О.Є.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2019 року (розглянута у письмовому порядку, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 17 листопада 2017 року №, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2018 року, ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 17 листопада 2017 року №

Даний позов обґрунтовано тим, що визначення суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, в частині не нарахування та не сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік. є помилковими, а збільшення суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб - протиправним, оскільки ОСОБА_2 не отримувала у 2016 році доходів, які підлягають оподаткуванню, а тому не має обов'язку подавати податкову декларацію про майновий стан і доходи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 17 листопада 2017 року №; стягнено на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати по сплаті судового збору розмірі 704, 80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у місті Києві та у задоволенні вимог позивач щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги позивача в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляду справи у суді апеляційної інстанції за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у м. Києві.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду - скасуванню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, що відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 17 листопада 2017 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України ОСОБА_2 збільшено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 11 079,59 грн., у тому числі за податковими зобов'язаннями - 8 863,67 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 2 215,92 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта ГУ ДФС від 27 жовтня 2017 року №2128/26-15-42-02-12/НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості успадкованого майна платника податків за період 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Перевіркою встановлено, що позивач у 2016 році відповідно до даних ЦБЛД ДРФО ДФС України мала взаємовідносини з фізичною особою, що не є членом сім'ї першого ступеня споріднення, та отримувала оподатковуваний дохід у вигляді вартості подарованого майна - частки банківського вкладу у сумі 177 273,37 грн. В порушення підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168, підпункту 174.2.2 пункту 174.2 статті 174, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України позивач не нарахував та не сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 8 863,67 грн.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за на явними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводіа та вимог апеляційної скарги.

Так, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат понесених на професійну правничу допомогу при розгляді срави у суді першої інтанції прийняти в цій часині нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_2 .П судові витрати у розмірі 6 400, 00 грн. та судові витрати понесені на професійну правничу допомогу у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції,у розмірі 4 000, 00 грн.

Так, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті розгляду справи, проте зазначає, що судом першої інстанції в повній мірі не досліджено обставини справи, а саме щодо вимоги позивача про повернення витрат понеених на правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Так, щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді срави у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, КАС України передбачає відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Колегія суддів звертає увагу, що правнича допомога позивачу надана фізичною особою-підприємцем Рибченко Наталією Миколаївною, що підтверджується наявними у справі договором про надання правничої допомоги від 14 вересня 2017 року, актом виконаних робіт від 15 січня 2018 року та квитанцією від 12 січня 2018 року.

Так, матеріалами справи встановлено, що свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Рибченко Наталія Миколаївна отримала вже після надання послуг позивачу, а саме 08 лютого 2018 року, тому витрати на правничу допомогу відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно до положень Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» № 1401-VIII від 02.06.2016 було доповнено розділ XV «Перехідних положень» Конституції України пунктом 16-1.

Таким чином, зміни до Основного Закону України були внесені після укладання позивачем Договору про надання правничої допомоги №10 від 14.09.2017р.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє п. 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та етап і 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції -зі січня 2019року.

На підставі вище зазначеного, колегіях суддів звертає увагу на те, що представник позивача - Рибченко Н.М. надавав послуги з правничої допомоги у суді першої інстанції у відповідності у відповідності до вимог Основного Закону України.

Згідно з ч.3 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною 1 ст. 67 Конституції встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідач склав відносно позивача протиправне податкове повідомлення-рішення, яким намагався стягнути з позивача незаконну суми податку.

Позивач з вернуся за правничою допомогою до фахівця у галузі права, уклав договір про надання правової допомоги 14.09.2017 року №10, та подальшому поніс витрати у зв'язку із захистом свого порушеного права і розраховував на відшкодування понесених витрат за рахунок винної сторони, про зазначено у оскаржуваному судовому рішенні.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що даний спір позивача з відповідачем, з урахуванням досудового врегулювання спору, тривав з осені 2017 року по 22 січня 2019 року.

Відповідно до п. 1 ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 вищевказаної статті розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

Так, відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 134 КАС України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, згідно ч.3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 7 ст.134 КАС України, обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 4, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на положення ч.6 та ч.7 КАС України, відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 13.03.2019 у справі №826/7806/17, 20.12.2018 у справі №316/4923/16-а, 01.10.2018 у справі №815/4619/17.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження розміру витрат надається договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем до суду першої інстанції на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, надано договір про надання правничої допомоги №10 від 14.09.2017, укладений між позивачем Рибченко Н.М., за умовами якого виконавець надає замовнику на платній основі юридичні послуги - правову допомогу по видах та об'єму передбаченому договором, а саме: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності замовника, оскарження податкового повідомлення - рішення № Головного Управління ДФС у м. Києві в адміністративному та судовому порядку, в тому числі складання скарг та позовної заяви, складання інформаційних запитів, складання та підготовка процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів замовника, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, в тому числі у судовому засіданні, під час виконання окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Замовник зобов'язується оплатити виконавцю винагороду за надану правову допомогу та виконані інші роботи згідно даного договору за такими тарифами: 1 280, 00 грн. за кожну годину роботи, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на дату укладення цього договору.

Згідно акту виконаних робіт від 15.01.2018 року виконавець надав обумовлені договором послуги. Разом вартість робіт складає 6 400, 00 грн. Згідно квитанції №0.0.936975747.1 від 12.01.2018 р. позивач оплатив надані послуги.

Відповідно до наявних у матеріалах справи довіреності , акту виконаних робіт та договору про надання правничої допомоги №10 від 14.09.2017, укладеного між позивачем та Рибченко Н.М. підтверджується, що Рибченко Н.М. як фахівець у галузі права правомірно здійснювала представництво у суді першої інстанції та надала правову інформацію, консультації і роз'яснення з правових питань, правовий супровід діяльності замовника, підготувала документи з оскарження податкового повідомлення - рішення № Головного Управління ДФС у м. Києві в адміністративному та судовому порядку, в тому числі складала скаргу до ДФС України, звернення до податкових органів, та позовну заяву до Окружного адміністративного суду м. Києва, склала та подала до суду відповідь на відзив №44 від 12.02.2018р., пояснення №79 від 26.03.2018р., пояснення №81 від 28.03.2018 р. з попереднім направленням даних документів відповідачу.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів зазначає, що договором про надання правничої допомоги №10 від 14.09.2017р. було визначено, що замовник зобов'язується оплатити виконавцю винагороду за надану правову допомогу та виконані інші роботи згідно даного договору за такими тарифами: 1280,00 за кожну годину роботи, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на дату укладення цього договору.

Акт виконаних робіт від 15.01.2018 року підтверджує, що виконавець надав обумовлені договором послуги протягом 6 годин, вартість яких складає 6 400,00 грн.(1280,00 грн. х 6 год)

Згідно квитанції №0.0.936975747.1 від 12.01.2018 р. замовник оплатив надані послуги.

Проте, колегія суддів частково погоджується з доводами позивача та вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає розподілу, є не співмірним та підлягає зменшенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 134 КАС України підлягають розподілу судові витрати на професійну правничу допомогу, яка надається саме адвокатом.

Згідно ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Таким чином, оскільки відповідно до рішення суду позовні вимоги Позивача були задоволені частково, на його користь підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, які надавались йому в ході розгляду справи адвокатом згідно з поданими документами та розрахунком.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Надаючи оцінку зазначеному вище, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору є податкове повідомлення - рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 17.11.2017 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок н а доходи фізичних осіб» у розмірі 11 079, 59 грн.

Розмір витрат за надання на професійну правничу допомогу позивач просить стягнути у розмірі 6 400, 00 грн.

Окрім зазначеного, вказує, що справу судом першої інстанції проведено лише одне судове засідання за участю представника позивача - 29.03.2018 року та далі розглянуто у порядку письмового провадження, тобто без участі позивача та його представника.

До суду першої інстанції позивачем та представником подано адміністративний позов з додатками на 85 аркушах, пояснення з додатками від 27.03.2018 року на 8 аркушах, пояснення з додатками на 2 аркушах від 29.03.2018 року, додаткові докази ло матеріалів справи на 24 аркушах та заяву від 14.12.2018 року про прискорення розгляду справи.

Колегія суддів, враховує ціну позову у справі, кількість судових засідань у яких брав участь адвокат, затрачений час в ході розгляду справи в судовому засіданні та підготовки відзиву на апеляційну скаргу, а також враховує інший витрачений адвокатом час під час надання позивачу правничої допомоги та приходить до висновку, що вказана сума витрат у розмірі 6 400,00 грн. є неспівмірною з наданою позивачу правничою допомогою.

Також зазначає, що завищено погодинну оплату адвоката Рибченко Н.М. за надання консультацій з податкового законодавства; складання позовної заяви про скасування податкового повідомлення рішення № Головного Управління ДФС у м. Києві до адміністративного суду; виготовлення копій необхідних документів; роздруківка квитанцій для сплати судових витрат протягом 6 годин, а тому розмір витрат на правничу допомогу є не співмірною відносно ціни позову.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення суми витрат на правничу допомогу понесених при розгляді справи у суді першої інстанції, яка підлягає стягненню, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві, на користь позивача до суми 3 000 грн.

Щодо вимоги позивача про повернення судових витрат на професійну правничу допомогу, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві при розгляду справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 4 000, 00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Керуючись зазначеним вище, а саме ст.132, 134, 139 КАС України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», колегія суддів зазначає, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 4 000, 00 грн., апелянтом надано до суду документи, а саме: договір №7 про надання правничої допомоги від 30.01.2019 року, акт виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги №7 від 30.01.2019 року від 21.02.2019 року, квитанцію №0.0..1 від 08.02.2019, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Колегія суддів частково погоджується з доводами позивача та вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає розподілу, є не співмірним та підлягає зменшенню з огляду на наступне.

Так, враховуючи ціну позову у справі, кількість судових засідань у яких брав участь адвокат, затрачений час в ході розгляду справи в судовому засіданні та підготовки відзиву на апеляційну скаргу, а також враховує інший витрачений адвокатом час під час надання позивачу правничої допомоги та приходить до висновку, що вказана сума витрат у розмірі 4 000,00 грн. є не співмірною з наданою позивачу правничою допомогою.

Також, завищено оплату адвоката Рибченко Н.М. за надання усних консультацій та складання апеляційної скарги на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 січня 2019 року у справі №826/853/18 та виготовлення трьох екземплярів скарги з додатками, а тому розмір витрат на правничу допомогу є не співмірною відносно ціни позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення суми витрат на правничу допомогу понесену при розгляду справи у суді апеляційної інстанції, яка підлягає стягненню на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві, до суми 1 000 грн.

Щодо стягнення понесених судових витрат за подання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду, у розмірі 1 152, 60 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 (а.с.153).

Так, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору складає - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з ново виявленими обставинами, ставка судового збору складає - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

В свою чергу, позовна заява подана у 2018 році.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року становить 1 762, 00 грн.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що понесені судові витрати у розмірі 1 152, 60 грн. підлягають відшкодуванню ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено обставини справи у зв'язку з чим порушено норми матеріального та процесуального права та зроблено помилковий висновок щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2019 року підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 139, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2019 року - скасувати в частині відмови про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді справи у суді першої інстанції.

В цій частині винести нове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ) на користь ОСОБА_2 ( адреса: АДРЕСА_1, ІНПП НОМЕР_1), витрати на професійну правничу допомогу понесені при розгляду справи у суді першої інстанції, у розмірі 3 000 (трьох тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ) на користь ОСОБА_2 ( адреса: АДРЕСА_1, ІНПП НОМЕР_1), витрати на професійну правничу допомогу понесені при розгляду справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 1 000 (однієї тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ) судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги на користь ОСОБА_2 ( адреса: АДРЕСА_1, ІНПП НОМЕР_1), у розмірі 1 152 (однієї тисячі п'ятдесяти двох) гривень 60 копійок.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 29 березня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

О.Є. Пилипенко