Справа № 640/1383/19
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 квітня 2019 року № 640/1383/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомГоловного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України
до про Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві визнання протиправними та скасування постанов,
В С Т А Н О В И В:

Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві:

- від 07.12.2018 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн;

- від 12.12.2018 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн;

- від 12.12.2018 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн;

- від 27.12.2018 про стягнення витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій в сумі 320,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.12.2018 на адресу останнього надійшла постанова відповідача про відкриття виконавчого провадження № 57753522 з примусового виконання виконавчого листа № 826/12128/18, виданого 14.11.2018 Окружним адміністративним судом міста Києва про поновлення ОСОБА_2 на роботі. У вказаній постанові державним виконавцем було встановлено десятиденний строк для добровільного виконання рішення суду. Одночасно з вказаною постановою надійшла вимога державного виконавця про поновлення ОСОБА_2 в Управлінні будівництва житла Головного КЕУ ЗСУ на посаді, рівнозначній посаді, яку обіймала ОСОБА_2 до звільнення. Поряд з цим, до спливу встановленого державним виконавцем строку для добровільного виконання рішення суду останнім було прийнято постанову від 07.12.2018 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення. Звернув увагу, що 11.12.2018 позивач звертався до відповідача з заявою про неможливість виконати рішення у спосіб, визначений судом, проте, вказана заява залишена державним виконавцем без реагування. 12.12.2018 державний виконавець повторно застосував до позивача штраф за невиконання рішення суду. Позивач стверджує, що державний виконавець не міг встановити факт невиконання рішення суду у зв'язку з посиленим пропускним режимом та обмеженим пропуском цивільних осіб не територію Головного КЕУ ЗСУ. Звернув увагу і на те, що постанова про стягнення виконавчого збору прийнята відповідачем з порушенням строків, встановлених Законом України "Про виконавче провадження". Щодо постанови про стягнення витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій позивач зазначив, що остання не відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Ухвалою суду від 05.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/1383/19 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та викликом сторін на 15.03.2019 о 14:00.

У зв'язку з неявкою у судове засідання 15.03.2019 представника позивача та ненадання відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження, судом відкладено розгляд справи на 29.03.2019.

15.03.2019 о 14:36 до суду від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.

19.03.2019 до суду від представника відповідача надійшли заперечення проти позову, у яких останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Також до заперечення представником відповідача додано копію матеріалів виконавчого провадження № 57753522.

Представник позивача у судовому засіданні 29.03.2019 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.03.2019 заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що у судовому засіданні 29.03.2019 сторонами подано заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України продовжив розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Так, у провадженні Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 826/12128/18, виданого 14.11.2018 Окружним адміністративним судом міста Києва про поновлення ОСОБА_2 роботі.

Постановою державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Годованюком С.П. від 22.11.2018 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 826/12128/18, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 14.11.2018.

Вказаною постановою встановлено строк для виконання рішення суду - 10 робочих днів.

23.11.2018 державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Годованюком С.П. скеровано до Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ вимогу № 110887, якою державний виконавець вимагав поновити ОСОБА_2 в Управління будівництва житла Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ на посаді, рівнозначній посаді, яку обіймала ОСОБА_2 до звільнення.

06.12.2018 державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Годованюком С.П. скеровано до Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ вимогу № 110887, якою державний виконавець вимагав поновити ОСОБА_2 в Управління будівництва житла Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ на посаді, рівнозначній посаді, яку обіймала ОСОБА_2 до звільнення.

06.12.2018 державним виконавцем складено акт, яким зафіксовано невиконання рішення суду.

У вказаному акті державний виконавець зазначив, що виходом за адресою: м. Київ, вул. Курська, 13-а, встановлено, що боржником рішення не виконано, про причини невиконання не повідомлено. Помічник чергового ГКЕУ від підпису відмовився, черговий повідомив, що керівництва немає на робочому місці.

07.12.2018 ОСОБА_2 звернулась до державного виконавця з заявою про вжиття заходів, позаяк рішення суду не виконано.

07.12.2018 державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Годованюком С.П. прийнято постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,00 грн на підставі частини першої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження".

11.12.2018 ОСОБА_2 звернулась до державного виконавця з заявою про вжиття заходів, позаяк рішення суду не виконано.

12.12.2018 державним виконавцем складено акт, яким зафіксовано невиконання рішення суду.

У вказаному акті державний виконавець зазначив, що виходом за адресою: м. Київ, вул. Курська, 13-а, встановлено, що боржником рішення не виконано, про причини невиконання не повідомлено.

12.12.2018 державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Годованюком С.П. прийнято постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 10200,00 грн на підставі частини другої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження".

12.12.2018 державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Годованюком С.П. прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн.

20.12.2018 ОСОБА_2 звернулась до державного виконавця з заявою, у якій просила виконати рішення суду.

26.12.2018 начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України прийнято наказ № 296, яким поновлено ОСОБА_2, відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2018 № 826/12128/18, на рівнозначній посаді головного спеціаліста виробничо-технічного відділу управління будівництва, реконструкції та капітального ремонту військових об'єктів, з 08.06.2018.

26.12.2018 державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Годованюком С.П. складено розрахунок витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій.

27.12.2018 державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Годованюком С.П. прийнято постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Також 27.12.2018 державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Годованюком С.П. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вважаючи протиправними постанови про накладення штрафів, про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Щодо постанов про накладення штрафу, суд зазначає наступне.

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону N 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 10 Закону N 1404-VIII встановлено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону N 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Відповідно до пункту 16 частини третьої вказаної статті Закону N 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що чинним законодавством на державного виконавця покладено обов'язок щодо вжиття передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також наділено повноваженнями стосовно накладення стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Так, частиною першою статті 63 Закону N 1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону N 1404-VIII).

Відповідно до частин першої, другої статті 75 Закону N 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, передумовою накладення на боржника штрафу є невиконання останнім рішення суду у встановлений виконавцем строк.

Матеріалами справи підтверджено, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2018 у справі № 826/12128/18 виконано лише 26.12.2018.

При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач не звертає увагу на те, що вказане рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді було звернуто до негайного виконання відповідно до статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, обов'язок виконати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2018 у справі № 826/12128/18 виник з 13.11.2018.

Зазначення відповідачем загального строку для добровільного виконання рішення суду в постанові про відкриття виконавчого провадження не спростовує обов'язок позивача негайно виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що стягувач у виконавчому провадженні ВП № 57753522 тричі зверталась до державного виконавця з заявами, у яких акцентувала увагу на невиконанні боржником рішення суду.

Крім того, акти про невиконання рішення суду не містять недостовірної інформації, а матеріалами справи підтверджено, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2018 у справі № 826/12128/18 виконано лише 26.12.2018, з огляду на що суд дійшов висновку про наявність у відповідача підстав, визначених Законом N 1404-VIII, для прийняття оскаржуваних постанов.

Також, матеріалами справи підтверджено, що всі оскаржувані постанови направлені відповідачем засобами поштового зв'язку, що підтверджується реєстрами вихідної кореспонденції.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних постанов.

Щодо постанови про стягнення виконавчого збору.

Як уже встановлено судом, 27.12.2018 державним виконавцем Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Годованюком С.П. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Підставою для прийняття вказаної постанови став пункт 9 частини першої статті 39 Закону N 1404-VIII.

Так, пунктом 9 частини першої статті 39 Закону N 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною дев'ятою статті 27 Закону N 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Судом з'ясовано, що рішення суду виконано боржником після відкриття виконавчого провадження, відтак, правила частини дев'ятої статті 27 Закону N 1404-VIII у даному випадку до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

За визначенням частини першої статті 27 Закону N 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частина п'ята статті 26 Закону N 1404-VIII встановлює, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Таким чином, під час відкриття виконавчого провадження визначається виконавчий збір.

Так, постанова про відкриття виконавчого провадження не містить інформації про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Разом з тим, спірна постанова прийнята відповідачем лише 12.12.2018, тобто з порушенням строку прийняття.

Водночас, суд звертає увагу, що статтею 13 Закону N 1404-VIII врегульовано питання строків прийняття рішень виконавцями та вчинення виконавчих дій.

Відповідно до пункту 3 частини п'ятої цієї статті порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Таким чином, прийняття 12.12.2018 постанови про стягнення виконавчого збору не впливає на правомірність спірного рішення та не спростовує обставин примусового виконання відповідачем рішення суду, відтак, оскаржувана постанова скасуванню не підлягає.

Щодо постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.

Статтею 42 Закону N 1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З розрахунку витрат вбачається, що державним виконавцем здійснені витрати у розмірі 320,00 грн, а саме: внесення інформації про вчинення виконавчих дій до ЄДРВП - 69,00 грн, вартість поштових відправлень - 36,00 грн, вартість поштових відправлень (рек.) - 60,00 грн, конверти - 4,50 грн, обкладинка виконавчих проваджень - 6,00 грн, матеріально-технічне забезпечення - 20,00 грн, оформлення документів виконавчого провадження - 94,25 грн, обслуговування оргтехніки - 30,00 грн.

Враховуючи викладене та підтвердження відповідачем обґрунтованості розміру витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування спірної постанови.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш ИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України (03049, м. Київ, вул. Курська, 13-А, ідентифікаційний код 22991333) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко