Справа № 826/4444/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Справа № 826/4444/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Молодницької І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу громадянина Іраку ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року у справі

за позовом громадянина Іраку ОСОБА_1

до Державної міграційної служби України,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: Управління Державної міграційної служби України

в Полтавській області,

про визнання протиправним та скасування рішення,

зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Громадянин Іраку ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення ДМС України від 27.10.2016 р. № 534-16 про відмову у визнанні громадянина Іраку ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов'язання ДМС України повторно розглянути заяву громадянина Іраку ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року адміністративний позов було залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що з адміністративним позовом у цій справі він звернувся 28.03.2017 р., а не 28.03.2018 р., як зазначив суд першої інстанції у своїй ухвалі, що до цього часу він не міг зрозуміти, що йому необхідно оскаржити відмову ДМС від 27.10.2016 р. в наданні статусу біженця, оскільки не володіє українською мовою та не має юридичної освіти, що він належить до вкрай вразливої категорії осіб - шукачів притулку та через відсутність коштів не міг своєчасно скористатися послугами перекладача та правовою допомогою, тому шукав відповідну благодійну організацію.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята за неповно та неправильно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін, наполягаючи на тому, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом за відсутності поважних причин.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до УДМС із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В анкеті позивача, складеній УДМС щодо позивача особи, яка звернулась із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в графі 1.17.1 зазначено, що позивач володіє, як він повідомив, російською, англійською мовами на середньому рівні, а в реєстраційному листку від 23.06.2016 р. та в протоколі співбесіди з позивачем від 06.07.2016 р. зафіксовано, що за слів позивача, англійською та російською мовами він володіє вільно.

23.06.2016 р. позивач засвідчив своїм підписом протокол ознайомлення з прийняттям рішень за заявою, правами і обов'язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

27.10.2016 р. ДМС України прийнято рішення № 534-16 про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

25.11.2016 р. УДМС України в Полтавській області складено відповідне повідомлення № 9, копія якого позивачу направлена поштою 28.11.2016 р. та отримана ним особисто 06.03.2017 р.

28.03.2017 р. позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

30.03.2017 р. ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі.

03.07.2017 р. відповідачем подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Постановляючи ухвалу від 05.02.2019 р. про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив визначений спеціальним законодавством п'ятиденний строк звернення до суду за відсутності поважних причин.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 122 Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у редакції, чинній на момент прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі, визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Аналогічна норма була закріплена в ст. 99 КАС України в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з цим позовом.

Згідно з ч.ч. 5, 15 ст. 10 Закону «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 р. № 3671-VI (далі - Закон № 3671-VI) за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту

У разі невикористання особою права на оскарження протягом п'яти робочих днів з дня її письмового повідомлення про прийняття рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, вилучає у такої особи довідку про звернення за захистом в Україні та повертає особі національний паспорт та інші документи (якщо такі є в особовій справі заявника), що перебувають на зберіганні.

Відповідно до ч. 2 статті 12 Закону № 3671-VI рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

У ч. 3 ст. 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, законодавством регламентовано скорочений п'ятиденний строк оскарження до суду особою, яка зверталася за захистом до органів ДМС, рішення про відмову в наданні їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

При цьому, визначення спеціальним законодавством саме такого строку обмовлено не тільки метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист, а у першу чергу, правовими наслідками, що можуть бути застосовані до такої особи зі спливом вказаного п'ятиденного строку.

Разом з тим, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що з моменту, коли позивач отримав копію оскаржуваного ним рішення ДМС від 27.10.2016 р., до моменту його звернення до суду з позовом у цій справі минуло 22 дні, тобто вищезазначений спеціальний строк на оскарження сплив.

Разом з тим, жодних поважних причин, які б об'єктивно унеможливили своєчасне подання ним позовної заяви в межах місячного строку на виконання вимог Закону № 3671-VI, ним не зазначено і будь-яких доказів суду не надано.

При цьому, доводи позивача про те, що він не міг зрозуміти, що йому необхідно оскаржити відмову ДМС від 27.10.2016 р. в наданні статусу біженця, оскільки не володіє українською мовою та не має юридичної освіти, що він належить до вкрай вразливої категорії осіб - шукачів притулку та через відсутність коштів не міг своєчасно скористатися послугами перекладача та правовою допомогою, тому шукав відповідну благодійну організацію, не спростовують факту пропуску ним строку звернення до суду за відсутності поважних причин, оскільки жодних доказів, які б підтверджували факт його своєчасного звернення, зокрема до органів ДМС, за отриманням безоплатної юридичної допомоги та/або перекладача не підтверджуються жодними доказами.

Водночас, згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, тому припущення в жодному разі не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Крім того, аналізуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів також зазначає, що позивач самостійно звернувся до УДМС ще в червні 2016 року за наданням йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, в ході процедури розгляду його заяви (заповнення анкети, реєстраційного листка, складання протоколу співбесіди тощо) був обізнаний зі своїми правами (у відповідності до матеріалів міграційної справи УДМС залучався перекладач), зокрема своїм підписом посвідчив протокол ознайомлення, відповідно до якого йому роз'яснено право на адвоката та перекладача.

Однак, жодних доказів того, що в період з червня 2016 року по 06.03.2017 р. - дату фактичного отримання позивачем копії оскаржуваного рішення ДМС від 26.10.2016 р. та протягом більше, ніж трьох тижнів після цього, він був позбавлений наданого йому права на правову допомогу та/або перекладача, намагався, але не мав практичної можливості його реалізувати, позивач суду не надав.

Твердження апелянта про те, що з адміністративним позовом у цій справі він звернувся 28.03.2017 р., а не 28.03.2018 р., як зазначив суд першої інстанції у своїй ухвалі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки, як вбачається з описової частини оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, судом правильно встановлено дату звернення позивача до суду - 28.03.2017 р., а в наступному допущено описку, порядок виправлення якої врегульовано ст. 253 КАС України, та не є підставою для скасування рішення суду.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод…».

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та відсутності поважних причин для його поновлення та необхідності залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга громадянина Іраку ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Іраку ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 29 березня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: