Справа № 748/3613/15-а
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 748/3613/15-а Головуючий у 1 інстанції: Криворученко Д.П.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишиної О.М. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України та Приватного акціонерного товариства "Чернігівгазбуд" на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Чернігівгазбуд" про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Чернігівгазбуд", в якому просив:

- визнати неправомірними дії щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком по Списку №1, згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов'язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком по Списку №1, згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за призначенням пенсії.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано неправомірними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні ОСОБА_5 пенсії за віком по Списку №1 згідно п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Зобов'язано Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_5 пенсію за віком по Списку №1 згідно п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за призначенням пенсії.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах, йому до заяви слід надати довідку, яка відповідає вимогам п. 20 постанови КМ україни «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відсутності записів».

Також, не погодившись з рішенням суду, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Чернігівгазбуд" звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що позивач, який працював на посаді водія - дефектоскопіста права на пенсію за віком на пільгових умовах не має, а пенсія йому повинна призначатися на загальних підставах.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5, народився 16 грудня 1964 року і станом на 16 червня 2015 року (день звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії) він мав повних 50 років.

Із трудової книжки позивача вбачається, що він був прийнятий на роботу до АТ «Чернігівгазбуд» на посаду дефектоскопіста по просвічуванню стиків стальних газопроводів рентгенівським випромінюванням в лабораторію з 01.04.1988 р.

У подальшому, згідно наказу від 05.05.1988 р. №56/к, позивач був переведений за суміщенням професій на посаду водія лабораторії з доплатою за суміщення професії водія - 30 % від основної тарифної ставки.

Згодом, позивач був переведений у зв'язку з реорганізацією підприємства з 02.04.1991 р. на посаду дефектоскопіста 5 розряду по просвічуванню стиків сталевих газопроводів гамма-випромінюванням та з 13.08.2001 р. звільнений за переведенням до ТОВ «Чернігівгазбуд-Сервіс».

За даними довідки ПАТ «Чернігівгазбуд» від 27.05.2015 року №48 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів, ОСОБА_5 за період з 01.04.1988 року по 13.08.2001 року виконував просвічування стиків сталевих газопроводів рентгенівським випромінюванням за професією дефектоскопіст, що передбачена Списком №1 розділу ХХІІ коду КП 54б, згідно Постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року. У наведеній довідці вказано, що за роботу у шкідливих умовах праці, згідно особових рахунків отримував доплату з травня по грудень 1988 року, з лютого по грудень 1989 року, з січня по грудень 1990 року, з січня по березень 1991 року, з 1992 року доплати відсутні. Згідно книги обліку роботи у шкідливих умовах праці з 1997 року по 2001 рік відпрацьовано менше 80 % робочого часу в шкідливих умовах.

Відповідно до наказу по ВАТ «Чернігівгазбуд» №29 від 18 червня 1997 року «Про затвердження переліку робочих місць, робіт, професій та посад на пільги і компенсації», погодженого з професійним комітетом 26 травня 1997 року, до Списку №1 - пільгове пенсійне забезпечення віднесено робочі місця дефектоскопистів, водіїв-дефектоскопістів.

Правомірність вказаного вище наказу підтверджено експертизою матеріалів атестації робочих місць Державної експертизи умов праці Головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації.

З наказу №56/л від 05 травня 1988 року по Чернігівському будівельно-монтажному управлінню по газофікації Тресту «Харківгазкомунбуд» вбачається, що ОСОБА_5 - дефектоскопісту 3 розряду з 3 травня 1988 року встановлено суміщення професії водія лабораторії УАЗ-3303-ЛЄК-77 №8005 ЧНЛ, з доплатою за суміщення професії водія 30 % від основної тарифної ставки.

Позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області із заявою від 16.06.2015 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 17.09.2015 р. №4229/03 Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області (правонаступник - Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України) повідомило про відсутність підстав для задоволення його заяви з огляду на те, що у наданій АТ «Чернігівгазбуд» пільговій довідці від 27.05.2015 р. №48 не зазначено, що позивач працював повний робочий день. Крім того, оскільки третьою особою надано копію наказу №56-к від 05.05.1988 р. про роботу за сумісництвом водієм лабораторії, а працівникам підприємства за наслідками призначеної, згідно наказу від 18.06.1997 р. №29 атестації робочих місць підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 виключно щодо осіб, які працюють на рентгенодефектоскопах, підстави для призначення пенсії на пільгових умовах відсутні, в силу пп.2 п.9 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 .

Згідно акту Управління Пенсійного Фонду України у м. Чернігові №257 від 10 липня 2015 року зустрічної перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії, під час проведення зустрічної перевірки пільгової довідки від 27 травня 2015 року на ОСОБА_5, що підтверджена наказами особового складу, відомостями з розрахунку заробітної плати, карткою Т-2, книгою обліку роботи в шкідливих умовах праці, наказом №29 від 18.09.97 р. відображено професії дефектоскопистів, водіїв-дефектоскопистів, які закріплені за «участком» лабораторія. Висновком Державної експертизи умов праці №207/13 від 31.10.2000 р. вказано: «працівникам підприємства підтверджено право на пільгове забезпечення за Списком №1 - працівникам працюючим на рентгенодефектоскопах, код професії 54б». Запис від 1.04.1988 р. у особовій картці форми Т-2 має розбіжність з наказом №56/к від 5.05.1988 р. Згідно відомостей про нарахування заробітної плати за перевіряємий період доплата за шкідливі умови праці відображена окремо з травня по грудень 1988 року, з лютого по грудень 1989 року, з січня 1990 року по березень 1991 року, а з квітня 1991 року по серпень 2001 року записи про доплату не відображені. Крім того, в акті зазначено, що з 1 грудня 1998 року по 3 травня 2000 року на підприємстві було запроваджено 24-годинний робочий тиждень, у зв'язку відсутністю об'ємів будівельно-монтажних робіт. (а.с.29-32)

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, з наведеного слідує, що за приписами п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов'язкових умов у сукупності: - зайняття повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України; - атестація робочих місць; - досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до п.2 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі - Порядок №383), під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, встановленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов'язаних з виконанням своїх трудових обов'язків.

Отже, виключно виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов'язаних з виконанням своїх трудових обов'язків, вважається виконання роботи зі шкідливими умовами праці повний робочий день.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.06.2015 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України.

Однак, листом відповідача від 17.09.2015 року № 4229/03 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Підставою для відмови у призначенні пенсії ОСОБА_5 стало те, що, згідно довідки ПАТ «Чернігівгазбуд» від 27.05.2015 р. №48, позивач у період з 1997 року по 2001 рік виконував роботи зі шкідливими умовами праці менше 80 % робочого часу. Також, вказано, що, оскільки ПАТ «Чернігівгазбуд» надано копію наказу №56-к від 05.05.1988 р. про роботу за сумісництвом водієм лабораторії, а працівникам підприємства за наслідками призначеної, згідно наказу від 18.06.1997 №29 атестації робочих місць підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 виключно щодо осіб, які працюють на рентгенодефектоскопах, підстави для призначення пенсії на пільгових умовах відсутні, в силу пп. 2 п. 9, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, під час розгляду справи в суді першої інстанції, повідомив про те, що працював малу кількість робочих днів протягом місяця, оскільки, поняття скороченого робочого тижня чи місяця, неділі і скорочений робочий день - є різними поняттями скороченого робочого часу, в розумінні повного робочого дня.

Так, згідно акту Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України №257 від 10.07.2015 р. зустрічної перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії, ПАТ «Чернігівгазбуд» з 01.12.1998 р. по 03.05.2000 р. було запроваджено 24-годинний робочий тиждень.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, робочий час - це встановлений законодавством відрізок календарного часу, протягом якого працівник, відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку, графіка роботи та умов трудового договору повинен виконувати свої трудові обов'язки.

Скорочений робочий час визначений ст.51 КЗпП України і встановлюється для працівників, зайнятих на роботах зі шкідливими умовами праці, - не більш 36 годин на тиждень. Перелік таких виробництв, цехів, професій і посад з шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на тривалість робочого часу, затверджується в порядку, встановленому чинним законодавством. Право на скорочений робочий день виникає, якщо працівник виконує роботи у шкідливих умовах праці не менше за половину робочого дня.

Неповний робочий час, відповідно до статті 56 КЗпП України, може встановлюватися за угодою сторін як при вступі на роботу, так і в період роботи. Допускається встановлення неповного робочого часу у вигляді: неповного робочого дня (тобто зменшення тривалості щоденної роботи на зумовлену кількість годин); неповного робочого тижня (при якому зберігається нормальна тривалість робочого дня, але зменшується кількість робочих днів на тиждень); поєднання неповного робочого дня і неповного робочого тижня.

Робота на умовах неповного робочого часу не тягне за собою будь яких обмежень обсягу трудових прав працівників.

Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що період роботи позивача з 01.12.1998 р. по 03.05.2000 р., коли його роботодавцем було встановлено неповний робочий тиждень, підлягає зарахуванню до його загального робочого часу і не повинно тягти за собою будь які обмеження обсягу трудових прав позивача, у тому числі і права на призначення йому пенсії.

Згідно трудової книжки позивача та з акту №257 від 10.07.2015 р. зустрічної перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії вбачається, що ОСОБА_5 з 01.04.1988 р. працював на посаді дефектоскопіста по просвічуванню стиків стальних газопроводів рентгенівським випромінюванням в лабораторії; з 05.05.1988 р. був переведений за суміщенням професій на посаду водія лабораторії з доплатою за суміщення професії водія - 30 % від основної тарифної ставки, а з 02.04.1991 р. на посаду дефектоскопіста 5 розряду по просвічуванню стиків сталевих газопроводів гамма-випромінюванням.

Матеріали справи не містять доказів того, що у період з 1 квітня 1988 року по 1997 рік позивач не відпрацьовував повні робочі дні на посаді дефектоскопіста по просвічуванню стиків стальних газопроводів рентгенівським випромінюванням.

З огляду на те, що ПАТ «Чернігівгазбуд» не надало довідку щодо відпрацювання позивачем повного робочого дня за період з 1 квітня 1988 року по 31 грудня 1997 року та довідку про проведення атестації його робочого місця за період з 11 березня 1994 року по 13 серпня 2001 року, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_5 у період з 1 квітня 1988 року 1997 рік відпрацював повні робочі дні і вказаний період підлягає включенню до періоду роботи, який дає йому право на призначення пільгової пенсії.

Крім цього, як зазначалося, позивач поряд з посадою дефектоскопіста, згідно наказу треста «Харьківгазкоммунбуд» від 05.05.1988 №56/к, суміщав посаду водія лабораторії, яка не передбачена ні в Списку №1, ні в Списку №2.

З акту №257 від 10.07.2015 р. зустрічної перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення (перерахунку) пенсії вбачається, що наказом про проведення атестації по підприємству ПАТ «Чернігівгазбуд» №29 від 18.06.1997 р. «Про затвердження переліку робочих місць, робіт, професій та посад на пільга та компенсації», погодженим рішенням профспілкового комітету №67 від 26 травня 1997 року проведено атестацію робочих місць на підприємстві та вказано, що: «До пільгового пенсійного забезпечення за Список №1 віднесено робочі місця дефектоскопістів, водіїв-дефектоскопістів №26, 27» (а.с.29-32).

Згідно документа «Про присвоєння відповідного номера робочого місця дільниць», затвердженого головуючим атестаційної комісії від 10 лютого 1997 року, наведено розшифрування номерів, а саме: робоче місце дефектоскопіста - лабораторія, присвоєно номер 26; робоче місце водія - дефектоскопіста - лабораторія, присвоєно номер 27.

Позивач, відповідно до наказів ПАТ «Чернігівгазбуд» №58/к від 5.04.1987 р. та №2/к від 8.01.1991 р., обіймав посаду за сумісництвом водія-дефектоскопіста.

Таким чином, апелянтами не спростовано належними доказами те, що ОСОБА_5 за сумісництвом працював водієм-дефектоскопістом, що, згідно наказу про проведення атестації робочих місць на підприємстві №29 від 18.06.97 р., віднесено до посад, які дають право на пільгову пенсію згідно Списку №1.

Атестація робочого місця позивача за період з 11.03.1994 р. по 13.08.2001 р. підтверджується наказом про проведення атестації по підприємству ПАТ «Чернігівгазбуд» №29 від 18.06.1997 р., який є чинним (а.с.14).

Також, згідно ч.2 п.4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 01.08.1992 року №42, обов'язок проведення атестації робочих місць покладено на керівників підприємств, а у випадку її не проведення або неякісного проведення, або не передачі матеріалів атестації робочих на зберігання до архіву - відповідальність несуть керівники таких підприємств, установ організацій, а не особи, що на них працюють (працювали).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач, у відповідності до положень п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», має право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1, оскільки виконувана ним робота і займана посада відносились до Списку №1, згідно Постанови КМУ «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах»; його робоче місце було атестоване за списком №1; на час звернення із заявою про призначення пенсії він мав повних 50 років та стаж роботи не менше 25 років, з яких не менше 10 років на зазначених роботах.

Решта доводів та заперечень апелянтів висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250,315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України та Приватного акціонерного товариства "Чернігівгазбуд" залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 01.04.2019 року.