Справа № 263/3501/18
Суддя: Папаценко П. І.
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/3501/18
Провадження № 2-а/263/11/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області під головуванням судді Папаценка П.І., за участю секретаря Диміч Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу адміністративної юрисдикції за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

26 березня 2018 року до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та стягнення судових витрат.

Згідно з протоколом розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 26 березня 2018 року вказана справа визначена до розгляду судді Кіряковій Н.П.

Розпорядженням від 18 жовтня 2018 року № 339 призначений повторний автоматичний розподіл справи у звязку із досягненням суддею Кіряковою Н.П. 65 років, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Відповідно до протоколу повторного розподілу справ автоматизованою системою документообігу в суді від 18.10.2018 року вказана цивільна справа визначена до розгляду судді Папаценку П.І.

Так, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом до адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради, просила суд: визнати незаконною та скасувати постанову Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської Ради № 567 від 14.03.2018 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, за якою накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила наступне.

22.04.2010 року між ТОВ «Івеста» та Маріупольською міською Ради було укладено договір оренди земельної ділянки за адресою: вул. Куїнджі (ОСОБА_2), 48/58, для роздрібної торгівлі у неспеціалізованих магазинах (експлуатація та обслуговування торгових кіосків з реалізації хлібо -булочних виробів без права возведення капітальних споруд).

09.02.2018 року інспектором Інспекції міської ради з благоустрою м. Маріуполя стосовно ОСОБА_1 складений протокол № 000097 про адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП за порушення пп.17 п. 15.1 Розділу 15 Правил благоустрою території м. Маріуполя, на підставі якого 14.03.2018 року Адміністративною комісією виконавчого комітету Маріупольської міської Ради була винесена постанова № 567 про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП з підстав того, що відсутній факт самовільного розміщення кіоску з реалізації продовольчих товарів по вул. Куїнджі, 48/58 та накладено адміністративне стягнення в сумі 1700 грн. Позивач вважає, що протокол від 09.02.2018 року та постанова від 14.03.2018 року незаконні, так як не відповідають вимогам закону та винесені з порушенням закону з наступних підстав.

Постанова №567 від 14.03.2018 року не містить вказівки на той вид адміністративної відповідальності, до якого притягнута ОСОБА_1, згідно із визначеними видами, встановленими у ст. 24 КУпАП, а саме: попередження; штраф, штрафні бали, оплатне вилучення предмету, який став знаряддям вчинення або безпосереднім обєктом адміністративного правопорушення; конфіскація предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім обєктом адміністративного правопорушення, грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; позбавлення спеціального права, наданого даному громадянинові (права керування транспортними засобами, права полювання); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; громадські роботи; виправні роботи; суспільно корисні роботи; адміністративний арешт; арешт з утриманням на гауптвахті.

Також постанова від 567 від 14.03.2018 року не підписана уповноваженою на це особою. Відповідно до відомостей, вказаних у постанові від 14.03.2018 року Головою комісії, яка розглядала питання про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, є ОСОБА_3, але постанова не підписана вказаною особою, а містить підпис зовсім іншої особи без визначення її посади та її повноважень на підписання цієї постанови.

Між тим, рішенням Господарського суду Донецької області по справі № 905/54/18 від 26.04.2018 року позовні вимоги ТОВ «Івеста», директором якого є ОСОБА_1, були задоволені та Маріупольську міську Раду зобовязано укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 28.04.2010 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не зявилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник позивача адвокат ОСОБА_4 також просила слухати справу у її відсутність, надавши письмові пояснення до суду, згідно з яких посилається на те, що рішенням Господарського суду Донецької області по справі 905/54/18 від 26.04.2018 року позовні вимоги ТОВ «Івеста», директором якого є ОСОБА_1, були задоволені та Маріупольську міську Раду зобовязано укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 28.04.2010 року, видано судовий наказ на виконання рішення суду, з якого вбачається, що відсутній факт самовільного розміщення кіоску з реалізації продовольчих товарів по вул. Куїнджі, 48/58, належний ТОВ «Івеста».

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_5 до суду теж не зявилась, надавши заяву про слухання справи у її відсутність, просила закрити провадження по справі, у звязку із набранням законної сили рішення Господарського суду Донецької області від 19.02.2018 року

Суд, враховуючи позицію сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що адміністративний позов слід задовольнити, скасувати рішення субєкта владних повноважень.

Згідно зі ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та обєктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є лише одним із можливих видів доказів наряду зокрема і з протоколом про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що 09 лютого 2018 року Інспекцією міською ради з благоустрою м. Маріуполя складений протокол про адміністративне правопорушення № 000097, відповідно до якого при обстеженні 09.02.2018 року о 08-40 год. кіоску, який належить ТОВ «Івеста» на території по вул. А. Куїнджі, 48/58 м. Маріуполя, відсутні дозвільні документи на розміщення кіоску з реалізації продовольчих товарів, чим порушено пп. 17 п. 15.1 р. 15 «Правил благоустрою території міста Маріуполя», затверджених рішенням міської ради від 21.06.2011 року №6/8-616.

14.03.2018 року адміністративною комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради постановою № 567 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП у звязку з тим, що були відсутні дозвільні документи на розміщення кіоску з реалізації продовольчих товарів по вул. Куїнджі, 48/58, та її піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу розміром 1700 грн. (а.с.8).

Однак, рішенням Господарського суду Донецької області по справі № 905/54/18 від 26.04.2018 року позовні вимоги ТОВ «Івеста», директором якого є ОСОБА_1, були задоволені, визнано поновленим договір оренди земельної ділянки від 22.04.2010, зареєстрований 28.04.2010 року у Маріупольському міському відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» за «04.10.196.00055, на строк 5 років, до 15.12.2019 року. Маріупольську міську Раду зобовязано укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 28.04.2010 року.

Це протиріччя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, адміністративною комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради не усунене і жодного заходу з цього приводу не було вжито, чим порушені вимоги ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного та обєктивного встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону, наслідком чого є те, що адміністративна комісія, в порушення ст.280 КУпАП, не зясувала чи винувата ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.152 КУпАП, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Слід зазначити, що під час судового розгляду позовних вимог ОСОБА_1, представник відповідача адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради, на виконання вимог ч.2 ст.77 КАС України, не надала суду жодного доказу, чим не виконала свого обовязку щодо доказування правомірності свого рішення, також будь-які пояснення суду не надала, свою правову позицію не висловила.

Спірним даної справи постає питанням щодо правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, яке передбачене ст. 152 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у розмірі 1700 грн.

З доказів, наданих позивачем та його представником вбачається наступне.

За договором оренди земельної ділянки від 22.04.2010 року, укладеного між Маріупольською міською радою та ТОВ «Івеста» в особі директора ОСОБА_1 останній передані в оренду земельні ділянки за адресою: м. Маріуполь, вул. Куїнджі (ОСОБА_2), 48/58. Договір було укладено терміном на 3 роки до 15.12.2012 року (а.с. 10-12).

Між Маріупольською міською радою (орендодавець) та ТОВ «Івеста» (орендар) був укладений додатковий договір від 04.07.2011 року до договору оренди земельної ділянки від 28.04.2010 року №04.10.196.00055, згідно якої було змінено термін укладення договору з трьох років на пять років (до 15.12.2014 року), змінено розмір орендної плати з 7% на 5% від грошової оцінки землі. Додаткова угода від 04.07.2011 року зареєстрована в управлінні Держкомзему у м. Маріуполі Донецької області, про що у книзі записів про державну реєстрацію вчинено запис № 00234 від 03.08.2011 року; строк дії договору повинен скінчитися 15.12.2014 року. (а.с. 13)

24.10.2014 року ТОВ «Івеста» звернулась до Маріупольської міської ради з листом повідомленням № 21, в якому повідомлено намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та надіслало проект Додаткової угоди до Договору оренди земельної ділянки від 29.04.2010 року №04.10.196.00055 для оформлення.

Маріупольська міська рада отримавши лист повідомлення з проектом додаткової угоди не висунула для погодження ніяких умов договору та заперечень, не надіслала у місячний строк після закінчення строку договору листа повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Наслідки цього звернення не відомі, з цього приводу жодного доказу суду не надано.

На підставі чого, директор ТОВ «Івеста» ОСОБА_1 27.12.2017 року звернулась до Господарського суду Донецької області із позовною заявою про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки, за якою 01.02.2018 року було відкрите провадження (справа №905/54/18) та 26.04.2018 року винесено вищевказане рішення про задоволення позовних вимог. (а.с.15-18)

Так, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення №000097 від 09.02.2018 року ОСОБА_2 повідомила про те, що в провадженні Господарського суду Донецької області знаходиться справа про поновлення договору оренди земельної ділянки, про що вона виклала в письмових поясненнях до протоколу (а.с.9).

Отже, за таких обставин, суд погоджується з позицією позивача, щодо відсутності факту самовільного розміщення кіоску з реалізації продовольчих товарів по вул. Куїнджі, 48/58, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин в судовому засіданні не представилося за можливе добути доказів того, що позивач порушила вимоги ст. 152 КУПАП України, а тому суд вважає за необхідне постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 14.03.2018 року № 567 про накладення адміністративного стягнення за ст. 152 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень на ОСОБА_1 скасувати, за відсутності в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст.139 КАС України судові витрати в частині судового збору компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 77, 90,121, 205, 241-246, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити

Постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 14.03.2018 року № 567 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП щодо накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень, скасувати.

Судові витрати у справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення (зважаючи на п. 15.5 перехідних положень КАС України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.03.2019 року.

Суддя: П.І.Папаценко