Справа № 420/761/19
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/761/19
Головуючий в 1 інстанції: Гусев О. Г.

Колегія суддів Пятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Осіпова Ю.В.,

при секретарі Жигаїлової О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року, ухвалену в порядку письмового провадження у м.Одесі по справі за позовом ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, 3-тя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2019 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення виконкому Нерубайської сільської ради від 15 липня 2003 року за №59 про "Видачу свідоцтв про право власності на обєкти нерухомого майна" в частині видачі ОСОБА_3 свідоцтва про права власності на будинок №36 по вулиці Леніна у селі Нерубайське.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року у відкритті адміністративного провадження відмовлено. Розяснено позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до того ж суду. Доводами апеляційної скарги зазначено, що враховуючи обставини справи, апелянт вважає, що звернулась до суду з позовом до субєкта владних повноважень, який своїми незаконним, протиправним рішенням порушив права апелянта та законні інтереси, що свідчить про наявність публічно-правового спору.

Відзив на апеляційну скаргу позивача сторонами до суду не надано.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи ухвалу про відмову у відкритті адміністративного провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір не може бути віднесений до публічно-правового, оскільки предметом даного позову є можливе набуття позивачем речового права на будинок та позбавлення третьої особи цього права, а тому суд зазначив, що спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає правильним висновок суду, що спір який виник в даному випадку підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, з огляду на наступні обставини.

Частиною 3 ст. 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися «судом, встановлений законом».

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника справи. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення виконкому Нерубайської сільської ради від 15 липня 2003 року за №59 про "Видачу свідоцтв про право власності на обєкти нерухомого майна" в частині видачі ОСОБА_3 свідоцтва про права власності на будинок №36 по вулиці Леніна у селі Нерубайське.

Отже, судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що рішенням №59 від 25 липня 2003 року виконком Нерубайської сільської ради видав ОСОБА_3 свідоцтво на право власності на будинок №36 по вулиці Центральна у селі Нерубайському.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що рішення прийнято після спливу пяти років з дня смерті ОСОБА_3, а також з огляду на те що ОСОБА_3 з 1978 року не проживав у будинку №36.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі рішення в подальшому одноособово оформив на себе право власності на будинок №36 по вулиці Центральна у селі Нерубайське.

Таким чином, позивач вважає що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, порушив право позивача на спадщину за законом після смерті матері.

З огляду на викладені обставини справи, судова колегія дійшла висновку, що спір у цій справі виник між позивачем та Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області з приводу оскарження на її думку рішення субєкта владних повноважень на підставі якого порушено право позивача на спадщину за законом після смерті матері. Таким чином спір стосується захисту права власності ОСОБА_1 на спадщину, в даному випадку на нерухомість, а саме на будинок №36 по вулиці Центральна у селі Нерубайському.

Судова колегія зазначає, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином у справі, що розглядається, спір стосується захисту права власності на спадщину, тобто цивільного права.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.03.2019 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: Ю.В. Осіпов