Справа № 320/5964/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5964/18 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Київській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

ГУ ДФС у Київській області звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2, у якому просило стягнути з відповідача податковий борг у розмірі 102 382,21 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилалося на те, що згідно з даними податкового обліку у відповідача утворилася заборгованість перед бюджетом з транспортного податку з фізичних осіб за 2016-2017 роки, внаслідок не сплати нарахованого контролюючим органом, узгодженого податкового зобов'язання, тому позивач, виявивши наявність у відповідача податкової заборгованості, звернувся до суду з позовом про її стягнення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року позов задоволено.

Судове рішення умотивовано тим, що на час розгляду справи та прийняття рішення по суті заявлених позовних вимог, доказів про сплату відповідачем податкового боргу з транспортного податку у розмірі 102382,21 грн. до суду не надано.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач звернулася із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що зобов'язання по сплаті обов'язкових платежів вона виконала в повному обсязі до моменту винесення судового рішення, що свідчить про відсутність у неї податкового боргу. Також, відповідач зазначає про те, що ухвала про відкриття спрощеного провадження судом першої інстанції була надіслана на її зареєстроване місце проживання та не була їй вручена, тому вона не скористалася правами та обов'язками, передбаченими ст. 44 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що внаслідок несплати відповідачем транспортного податку з фізичних осіб за 2016-2017 роки, Києво-Святошинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 16.06.2016 №13973-17, яким відповідачу нараховане податкове зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік у сумі 50000,00 грн.;

- від 30.06.2017 №94898-13, яким відповідачу нараховане податкове зобов'язання з транспортного податку за 2017 рік у сумі 25000,00 грн.;

- від 07.09.2017 №10890916, яким відповідачу нараховане податкове зобов'язання з транспортного податку за 2017 рік у сумі 25000,00 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 16.06.2016 №13973-17 було направлено на адресу відповідача, та отримане останнім 09.07.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення №485.

Податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 №94898-13 було направлено на адресу відповідача, та отримане останнім 10.08.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення №086.

Податкове повідомлення-рішення від 07.09.2017 №10890916 було направлено на адресу відповідача, та отримане останнім 18.10.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення №483.

Відповідно до зворотного боку інтегрованої картки ОСОБА_2 заборгованість відповідача щодо сплати транспортного податку з фізичних осіб становить 102382,21 грн., з яких 100000,00 грн. - за основним платежем, 2382,21 - пеня.

Несплата відповідачем податкового боргу у сумі 102382,21 грн. стала підставою для звернення Головного управління ДФС у Київській області з адміністративним позовом про стягнення суми податкового боргу з відповідача у примусовому порядку.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014, яким, шляхом викладення в новій редакції статті 267 Податкового кодексу України, було введено новий податок - транспортний податок.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ,податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

За пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 31.1 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно пункту 57.2 статті 57 Податкового кодексу України у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов'язання платника податків з причин, не пов'язаних з порушенням податкового законодавства, такий платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму податкового зобов'язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пункт 58.2 статті 58 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Матеріалами справи підтверджується, що податковим органом податкові повідомлення-рішення від 16.06.2016 №13973-17, від 30.06.2017 №94898-13 та від 07.09.2017 №10890916, якими відповідачу нараховані грошові зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб, були надіслані на адресу відповідача та отримані останнім 09.07.2016, 10.08.2017 та 18.10.2017 відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями з відмітками про вручення.

Вказані податкові повідомлення - рішення відповідачем оскаржені не були, тобто грошові зобов'язання, визначені на підставі податкових повідомлень-рішень Києво-Святошинської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області відносно відповідача є узгодженими.

Згідно пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Матеріалами справи підтверджується, що Головним управлінням ДФС у Київській області було направлено податкову вимогу від 13.02.2018 №220-23 на загальну суму 102382,21 грн. на адресу відповідача, проте поштове відправлення було повернуто позивачу з відміткою оператора поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Крім того, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 Податкового кодексу України).

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).

Відповідно абзацу першого пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Згідно з пунктом 95.4 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2018 року відповідачем отримана ухвала про відкриття провадження, однак до 04.01.2019 року доказів про сплату податкового боргу з транспортного податку у розмірі 102382,21 грн. до суду першої інстанції надано не було.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що нею повністю погашено суму податкового боргу та додає до апеляційної скарги ксерокопії квитанцій № від 12.11.2018 року та від 16.11.2018 року, у яких вказано призначення платежу транспортний податок з фізичних осіб.

Таким чином, відповідач стверджує про відсутність підстав для прийняття судом першої інстанції рішення про задоволення позовних вимог, з огляду на те, що нею повністю погашено суму податкового боргу, що на думку апелянта є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в позові.

Разом із тим, колегія суддів звертає увагу, що вказані ксерокопії квитанцій, на які апелянт посилається як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, не засвідчені належним чином та з них неможливо встановити за що саме було сплачено вказані кошти (згідно якого податкового повідомлення рішення та за який період).

Також, колегія суддів зазначає, що за нормами ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції здійснює перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції на момент його ухвалення, і нормами процесуального законодавства передбачено вичерпний перелік підстав для скасування рішення суду першої інстанції, що можуть свідчити про його незаконність або необґрунтованість.

Частиною 4 ст.308 КАС України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів звертає увагу, що апелянтом не наведено жодних підстав, які б унеможливлювали подати відповідні докази щодо повного погашення податкового боргу до суду першої інстанції до прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду справи.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі щодо того, що ухвала про відкриття спрощеного провадження судом першої інстанції була надіслана на її зареєстроване місце проживання та не була їй вручена, тому вона не скористалася правами та обов'язками, передбаченими ст. 44 КАС України, колегія суддів сприймає критично, позаяк згідно з наявним в матеріалах справи зворотнім поштовим повідомлення (а.с.18) копія ухвали суду першої інстанції про відкриття спрощеного позовного провадження, в якій відповідачу було запропоновано подати відзив на позовну заяву, отримана особисто відповідачем 16.11.2018 року (більше ніж за місяць до винесення оскаржуваного судового рішення).

Отже, апелянтом не доведено наявності виняткового випадку, за наявності якого суд апеляційної інстанції може прийняти докази сплати відповідачем суми податкового боргу. Неподання зазначених доказів до суду під час розгляду даної справи в суді першої інстанції спростовує твердження апелянта, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, або неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, оскільки відповідач, не виконав свого процесуального обов'язку щодо подання наявних у нього доказів та доведеності перед судом їх переконливості.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги не подання відповідачем до суду першої інстанції жодних доказів щодо відсутності у неї податкового боргу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Окремо колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що остання не позбавлена права в разі примусового виконання судового рішення надати відповідні докази сплати податкового боргу, які повинні бути враховані державним виконавцем.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 28 березня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма