Справа № 826/9107/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 березня 2019 року № 826/9107/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі по тексту також - відповідач, ДФС України), в якому з урахуванням заяви про відмову в частині позовних вимог, просить :

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 227788,80 грн. за час затримки заробітної плати за період з 07.07.2014 по 02.05.2018 без урахування обов'язкових податків та зборів;

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 22468,61 грн. без урахування обов'язкових податків та зборів;

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію невикористаних днів щорічної основної відпустки у розмірі 2257,68 грн. без урахування обов'язкових податків та зборів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що враховуючи те, що позивач звільнився з Головного управління Міндоходів в АР Крим 07.07.2014, а фактичне погашення заборгованості по заробітній платі здійснено лише 02.05.2018, останній має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки за період з 07.07.2014 по 02.05.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.06.2018 відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня отримання ухвали надати суду відзив на позовну заяву та всі докази на підтвердження, які наявні у відповідача.

08.08.2018 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що адміністративний позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, посилаючись на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 у справі № К/800/32134/15, в якій наводиться оцінка повноважень адміністративного суду щодо дискреційних повноважень.

16.08.2018 позивач подав до суду відповідь на відзив, зазначивши, що позивач не погоджується з відзивом відповідача, оскільки останнім зазначаються недостовірні данні, а правова позиція ДФС України побудована на припущеннях.

05.12.2018 позивач звернувся до суду із заявою про відмову від позову в частині позовних вимог. В обґрунтування вказаної заяви, позивач зазначив, що керуючись частиною першою статті 47 та частиною першою статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України, останній відмовляється від позовних вимог в частині стягнення індексації заробітної плати.

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Міндоходів в АР Крим від 02.09.2013 № 136-о ОСОБА_1 був призначений на посаду головного державного інспектора відділу правового супроводження позапланових та фактичних перевірок управління правової роботи, в порядку переведення.

Надалі, наказом Головного управління Міндоходів в АР Крим від 13.09.2013 № 173-о позивача переведено на посаду заступника начальника управління правової роботи.

Наказом Головного управління Міндоходів в АР Крим від 07.07.2014 № 127-о позивач за власним бажанням звільнений з посади заступника начальника управління правової роботи Головного управління Міндоходів в АР Крим в порядку переведення для подальшого працевлаштування до Головного управління юстиції у місті Києві.

За період з березня 2014 року по липень 2014 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата.

У зв'язку з наявною заборгованістю по виплаті заробітної плати позивач звернувся з відповідним позовом до ДФС України про стягнення заборгованості.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2017 у справі № 826/1326/17 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, стягнуто з ДФС України заборгованість із заробітної плати за період з 12.03.2014 по 07.07.2014 у розмірі 17794,11 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2018 у справі № 826/1326/17 апеляційну скаргу ДФС України повернуто заявнику.

У подальшому позивач звернувся до Державної казначейської служби України із заявою про виконання рішення суду.

02.05.2018 позивач отримав з рахунку Державної казначейської служби України грошові кошти у розмірі 17794.11 грн. на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2017 у справі № 826/1326/17.

Факт наявності невиплаченої позивачу заборгованості по за робітній платі за період роботи в Головному управління Міндоходів в АР Крим було встановлено та підтверджено Окружним адміністративним судом міста Києва у постанові від 15.11.2017 справа № 826/1326/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення суду ДФС України здійснено фактичний розрахунок з позивачем та 02.05.2018 погашено заборгованість у розмірі 17794,11 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією банківської виписки по особовому рахунку. (а. с. 31)

Відповідно до частини першої статті 117 Кодексу Законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки позивач звільнився з Головного управління Міндоходів в АР Крим 07.07.2014, а фактичне погашення заборгованості по заробітній платі здійснено лише 02.05.2018, то позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки за період з 07.07.2014 по 02.05.2018.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі по тексту також - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21.01.2012 № 6-87цс11 та від 14.01.2014 № 21-395а13.

Отже, середній заробіток розраховується наступним чином:

1.заробітна плата позивача за останні два місяці роботи перед звільненням (07.07.2014): у травні 2014 року - 4508,50 грн., у червні 2014 року - 4508,50 грн.;

2.кількість робочих днів за останні два місяці роботи перед звільненням (07.07.2014): у травні 2014 року - 19 днів, у червні 2014 року - 19 днів;

3.середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи перед звільненням (07.07.2014): 237,28 грн. = (4508,50 грн. (травень 2014) + 4508,50 грн. (червень 2014)) / 38 (загальна кількість робочих днів за травень та червень 2104));

4.період невиплати належної заробітної плати: з 07.07.2014 (дата звільнення) по 02.05.2018 (дата фактичного розрахунку) становить 960 робочих днів, з яких:

- 126 робочих днів за період з 08.07.2014 (наступна дата за днем звільнення 07.07.2014) по 31.12.2014 (відповідно до листа Мінсоцполітики від 04.09.2013 № 9884/0/14-13 у 2014 році кількість робочих днів затримки з/п по місяцях складає: у липні - 18, у серпні - 20, у вересні - 22, у жовтні - 23, у листопаді - 20, у грудні - 23);

- 251 робочий день за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 (відповідно до листа Мінсоцполітики від 09.09.2014 № 10196/0/14-14/13 у 2015 році кількість робочих днів затримки з/п по місяцях складає: у січні - 20, у лютому - 20, у березні - 21, у квітні - 21, у травні - 18, у червні - 20, у липні - 23, у серпні - 20, у вересні - 22, у жовтні - 22, у листопаді - 21, у грудні - 23);

- 251 робочий день за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 (відповідно до листа Мінсоцполітики від 20.07.2015 № 10846/0/14-15/13 у 2016 році кількість робочих днів затримки з/п по місяцях складає: у січні - 19, у лютому - 21, у березні - 22, у квітні - 21, у травні - 19, у червні - 20, у липні - 21, у серпні - 22, у вересні - 22, у жовтні - 20, у листопаді - 22, у грудні - 22);

- 250 робочих днів за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 (відповідно до листа Мінсоцполітики від 20.07.2015 № 10846/0/14-15/13 у 2017 році кількість робочих днів затримки з/п по місяцях складає: у січні - 20, у лютому - 20, у березні - 22, у квітні - 19, у травні - 20, у червні - 20, у липні - 21, у серпні - 22, у вересні - 21, у жовтні - 21, у листопаді -22, у грудні-21);

- 82 робочих дні за період з 01.01.2018 по 01.05.2018 - дата, що передує дню фактичної виплати заборгованості по з/п (відповідно до листа Мінсоцполітики від 19.10.2017 № 224/0/103-17/214 у 2018 році кількість робочих днів затримки з/п по місяцях складає: у січні - 21, у лютому - 20, у березні - 21, у квітні - 19, у травні - 1).

Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки складає 227788,80 грн. (двісті двадцять сім тисяч гривень 80 коп.) = 237,28 грн. х 960 робочих днів.

Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку у розмірі 227788,80 грн. (двісті двадцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень 80 коп.) за час затримки виплати заробітної плати за період з 07.07.2014 по 02.05.2018.

Суд приймає наданий позивачем розрахунок середнього заробітку, оскільки сторона відповідача не оспорювала здійснений ОСОБА_1О розрахунок та не надавала своїх пояснень/заперечень з даного питання.

Разом з тим, оскільки розрахунок по заборгованості по заробітній платі було здійснено лише 02.05.2018, то позивач має право на компенсацію за затримку виплати заробітної плати.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтями 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01.01.1998, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до п. 7 Порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ДФС України компенсації втрати частини заробітної плати.

Щодо стягнення компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у розмірі 2257,68 грн. без урахування обов'язкових податків та зборів, суд зазначає наступне.

Статтею 83 Кодексу Законів про працю України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що при звільненні працівника йому виплачується компенсація за всі дні невикористаної відпустки.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: - гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; - забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Статтею 74 Кодексу Законів про працю України визначено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про відпустки» встановлено види відпусток і визначено, які саме відпустки відносяться до щорічних: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

У позовній заяві, позивачем наведено розрахунок компенсації за дні невикористаної відпустки, відповідно до якого :

1.Стаж, що дає право на щорічну відпустку та як наслідок, на компенсацію за невикористані дні відпустки становить 300 календарних днів без врахування святкових днів: (29 к.дн. (вересень 2013) + 31 к.дн. (жовтень 2013) + 30 к.дн. (листопад 2013) + 31 к.дн. (грудень 2013) + 29 к.дн. (січень 2014) + 28 к.дн. (лютий 2014) + 30 к.дн. (березень 2014) + 29 к.дн. (квітень 2014) + 28 к.дн. (травень 2014) + 28 к.дн. (червень 2014) + 7 к.дн. (липень 2014)).

2.Кількість днів відпустки, які підлягають на отримання компенсації: (24 к. дн : 355 к. дн.) х 300 к. дн.) - 8 к. дн. (кількість днів використаної відпустки=6+2) = 12,28 к. дн., з округленням - 12 к. дн.

Відповідно до листа ДФС України від 03.01.2017 №12/11/99-99-05-02-03-14 позивач за період роботи у ГУ Міндоходів в АР Крим використав наступну кількість днів щорічної відпустки:

- з 30. 12.2013 по 31.12.2013 - 2 календарних дні;

- з 03.02.2014 по 08.02.2014 - 6 календарних днів.

3.Середньоденна зарплата для нарахування компенсації за невикористані дні щорічної відпустки відповідно до листа ДФС України від 28.12.2017 № 17517/У/99-99-05-02-03-14 становить 188,14 грн.

4.Сума компенсації за невикористані 12 к.дн. щорічної основної відпустки становитиме 2257,68 грн., виходячи з розрахунку (188,14 х 12 к. дн.) =2257,68 грн.

Таким чином, позивач має право на компенсацію невикористаних днів щорічної основної відпустки у розмірі 2257,68 грн. (дві тисячі двісті п'ятдесят сім гривень 68 коп.).

З огляду на викладене, розглянувши справу по суті заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6)розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись статтями 72 - 77, 241 - 246, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до Державної фіскальної служби України (, Львівська площа, 8, м. Київ, 04655) про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати задовольнити повністю.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (, Львівська площа, 8, м. Київ, 04655) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) середній заробіток у розмірі 227788,80 грн. (двісті двадцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень 80 коп.) за час затримки заробітної плати за період з 07.07.2014 по 02.05.2018 без урахування обов'язкових податків та зборів.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (, Львівська площа, 8, м. Київ, 04655) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 22468,61 грн. без урахування обов'язкових податків та зборів.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (, Львівська площа, 8, м. Київ, 04655) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) компенсацію невикористаних днів щорічної основної відпустки у розмірі 2257,68 грн. без урахування обов'язкових податків та зборів.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко