Справа № 440/4029/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 березня 2019 р.Справа № 440/4029/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Судді-доповідача: ОСОБА_1,

Суддів: Гуцала М.І. , Донець Л.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Державної екологічної інспекції у Полтавській області про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.12.2018 року по справі № 440/4029/18

за позовом ОСОБА_2

до Державної екологічної інспекції у Полтавській області

про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.12.2018 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції у Полтавській області про стягнення заробітної плати.

На зазначене рішення суду Державною екологічною інспекцією у Полтавській області подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2019 року апеляційну скаргу залишено без руху. Надано Державній екологічній інспекції у Полтавській області строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення її без руху шляхом направлення до Другого апеляційного адміністративного суду копії апеляційної скарги та копії доданих до неї письмових матеріалів, що відсутні в учасників справи, відповідно до кількості учасників справи.

Копію вказаної ухвали отримано Державною екологічною інспекцією у Полтавській області 14.03.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

25.03.2019 року до суду засобами поштового звязку надійшло клопотання скаржника про усунення недоліків апеляційної скарги разом із копіями апеляційної скарги та доданих до неї письмових матеріалів, що відсутні в учасників справи, відповідно до кількості учасників справи.

Разом з апеляційною скаргою скаржником надано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Позивач надав клопотання, в якому просить відмовити Державній екологічній інспекції у Полтавській області у задоволенні клопотання та відмовити у відкритті апеляційного провадження

Згідно положень ч. 3 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), розгляд заяви проведено в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви та матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 295 КАС України, учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення ухвалене у порядку письмового провадження 07.12.2018 року, повний текст рішення складено 07.12.2018 року.

Із апеляційною скаргою відповідач звернувся 24.01.2019 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду.

В такому випадку, приймаючи до уваги дату отримання копії оскаржуваного рішення, звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник пропустив встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В обґрунтування заявленого клопотання скаржник вказує, що про існування оскарженого рішення дізнався лише після отримання листа ГУ ДКС України у полтавській області від 21.01.2019 року №07.2-16/1/694.

Доказів, які б спростовували вказані скаржником обставини матеріали справи не містять.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (п. 3 ч. 6 ст. 251 КАС України).

Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем засобами поштового звязку оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не приймає в якості належних доказів отримання Державною екологічною інспекцією у Полтавській області копії оскаржуваного рішення наявні в матеріалах справи розписки (а.с.55, 55), оскільки з їх змісту вбачається, що копію рішення було отримано позивачем.

Колегія суддів зазначає, що однією з основних засад судочинства, визначеною пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено принципи здійснення адміністративного судочинства, одним з яких є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішень суду. Даний принцип полягає в тому, що особам, які беруть участь у справі, а також іншим особам, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи чи інтереси, у випадках та порядку визначених цим Кодексом, надається право оскарження прийнятих судом рішень.

У пунктах 1, 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп, у абзаці 7 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012 Суд зазначав, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 року (далі - Конвенція), є частиною національного законодавства.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі. Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами (ст. 46 Конвенції).

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Скорик проти України Європейський суд з прав людини нагадав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачених статтею 6 Конвенції. Суд також зазначив, що мають бути враховані особливості провадження, що розглядається, та сукупність проваджень, що здійснювались у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Приходячи до висновку про задоволення клопотання відповідача, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи не спростовуються доводи скаржника щодо дати отримання ним оскаржуваного судового рішення, таким чином, застосування процесуального обмеження за своєю суттю буде свідченням необґрунтованого позбавлення його права на апеляційне оскарження рішення суду, тобто права на справедливий суд.

Наведене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2018 року по справі № 804/243/16, відповідно до якого, вияв надмірного формалізму під час застосування норм права міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, виходячи із необхідності дотримання принципу забезпечення апеляційного оскарження судових рішень, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження було пропущено з поважних причин, тому надане клопотання підлягає задоволенню.

В звязку з чим, колегія суддів відхиляє посилання позивача про відсутність підстав для поновлення строку.

Посилання позивача на відсутність у відповідача можливості сплатити судовий збір колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи, скаржником разом з апеляційною скаргою надано копію квитанції №42901 від 24.01.2019 року про сплату судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 121, 295, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання Державної екологічної інспекції у Полтавській області про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити Державній екологічній інспекції у Полтавській області строк на апеляційне оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.12.2018 року по справі № 440/4029/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4