Справа № 240/5381/18
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
01 квітня 2019 року м. Житомир справа № 240/5381/18
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання відмови протиправною, зобов'язання провести перерахунок пенсії,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною відмову Бердичівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо перерахунку йому пенсії;
- зобовязати Бердичівське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області провести з 01 січня 2018 року перерахунок отримуваної ОСОБА_1 пенсії державного службовця на підставі довідки ТУ ДСА в Житомирській області про заробітну плату на момент перерахунку, виходячи з 87 % цієї заробітної плати.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що починаючи з 30.03.2011 року він згідно з ст. 37 Закону України "Про державну службу" отримує пенсію за віком в розмірі 87% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. У звязку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим суддям з 01.01.2018 він звернувся до Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про перерахунок його пенсії на підставі довідки ТУ ДСА України в Житомирській області від 14.08.2018 № 1650/18 про розмір заробітної плати для призначення пенсії станом на 01.01.2018. Однак, відповідач, листом від 04.09.2018 № П-162 відмовив позивачу у перерахунку пенсії, посилаючись на відсутність механізму перерахунку пенсій державним службовцям, яким пенсії призначено відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" у звязку з підвищенням посадових окладів працюючим державним службовцям. Позивач вважає таку відмову протиправною, а тому він звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою від 07 грудня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
27 грудня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Бердичівське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначає, що позовна заява є безпідставною, небгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. На підтвердження такої позиції вказано, що позивачу було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу". Однак, з 01.05.2016 набрав чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VІІІ "Про державну службу", яким передбачено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу". Порядок призначення вказаного виду пенсії затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб". Разом з тим вказаною постановою не передбачено механізму перерахунку пенсій державним службовцям, яким пенсії призначено відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" у звязку з підвищенням посадових окладів працюючим державним службовцям. Крім того, у відзиві відповідач зауважував, що заява позивача про перерахунок пенсії не відповідала вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від25.11.2005 № 22-1, а тому заява була розглянута управлінням відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян". Жодних рішень щодо відмови у проведенні позивачу перерахунку пенсії відповідачем не приймалось (а.с.29-32).
Крім того, 22 лютого 2019 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача, в якому останній просив зупинити провадження в адміністративній справі №240/5381/18 до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 0640/2835/18 (провадження №Пз/9901/52/18).
Розглянувши зазначене клопотання суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 291 КАС України встановлено, що суд, який розглядає типову справу, має право зупинити провадження за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою у випадку, якщо Верховним Судом відкрито провадження у відповідній зразковій справі.
Пунктом 21 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб'єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.
Судом встановлено, що 20 вересня 2018 року ухвалою Верховного Суду було відкрито провадження у зразковій адміністративній справі № 0640/3835/18 (провадження №Пз/9901/52/18) за позовом фізичної особи до Житомирського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити певні дії.
Ознаками типової справи є:
1) відповідач - територіальні органи Пенсійного фонду України;
2) підстава спору - відмова територіального органу Пенсійного фонду України перерахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з тих підстав, що такий суддя не проходив кваліфікаційне оцінювання для підтвердження відповідності займаній посаді;
3) позовні вимоги - висловлені по-різному, але однакові по суті, та полягають у визнанні протиправними дій територіального органу Пенсійного фонду України щодо відмови у перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язанні здійснити перерахунок та виплату вказаного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання, відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
З вищезазначеного вбачається, що підставою спору в зразковій справі №0640/3835/18, що розглядається Верховним Судом, є відмова територіального органу Пенсійного фонду України перерахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з тих підстав, що такий суддя не проходив кваліфікаційне оцінювання для підтвердження відповідності займаній посаді.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що адміністративна справа №240/5381/18 не є типовою щодо зразкової справи № 0640/3835/18 (провадження №Пз/9901/52/18), а тому клопотання відповідача про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював суддею Чуднівського районного суду Житомирської області. Починаючи з 30.03.2011 він перебуває на обліку в Бердичівському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу".
У звязку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим суддям з 01.01.2018 ОСОБА_1 27.08.2018 звернувся до Бердичівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про перерахунок його пенсії на підставі довідки ТУ ДСА України в Житомирській області від 14.08.2018 №1650/18 про розмір заробітної плати для призначення пенсії станом на 01.01.2018 (а.с.34-35). За результатами розгляду заяви позивача, Бердичівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 04.09.2018 № П-162 відмовило йому у перерахунку пенсії (а.с.7). В якості підстави для відмови було вказано про відсутність механізму перерахунку пенсій державним службовцям, яким пенсії призначено відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" у звязку з підвищенням посадових окладів працюючим державним службовцям.
Зазначена відмова стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (в редакції від 24.02.2011, що була чинною на момент призначення позивачу пенсії) було визначено, що судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання.
Згідно з ст. 37 Закону України «Про Державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (в редакції від 01.01.2011, що була чинною на момент призначення позивачу пенсії) (далі Закон №№ 3723-XII), на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.
За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.
Така редакція ст. 37 Закону № 3723-ХІІ існувала після визнання неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 змін, внесених підпунктами "а" та "б" підпункту 2 пункту 37 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 р. №107-VI.
Відповідно до статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ (в редакції від 01.01.2011, що була чинною на момент призначення позивачу пенсії), яка визначала порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців, передбачено, що уразі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.
Водночас, Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» статтю 37-1 Закону №3723-ХІІ було викладено в новій редакції, яка передбачала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, пунктами 4 та 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», в редакції, яка була чинна до 15.12.2015 року, було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16.01.2003 №432-IV "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу", визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.
Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством, чинним станом на час призначення пенсії позивачу, було передбачено право осіб, які отримують пенсію державного службовця, на перерахунок її розміру у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою і було визначено умови та порядок здійснення такого перерахунку.
Разом з тим, на час звернення ОСОБА_1 до Бердичівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку пенсії, законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось.
10 грудня 2015 року було прийнято Закон України №889-VIII «Про державну службу» (далі Закон № 889-VIII).
Так, згідно ч. 2 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VІІІ (який набув чинності з 01.05.2016) Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ було визнано таким, що втратив чинність, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Згідно п. 10 і 12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, на даний момент положення ст. 37 Закону №3723-ХІІ поширюються лише на дві вказані категорії державних службовців та стосуються саме призначення пенсії і жодного відношення до перерахунку пенсії іншим державним службовцям не мають.
Натомість, ст. 37-1 Закону №3723-ХІІ, на яку позивач посилався у позовній заяві як на підставу для перерахунку йому пенсії, втратила чинність у зв'язку з набранням чинності Законом № 889-VІІІ, а ч. 2 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ жодних підстав для її застосування не містить.
Таким чином, висновок позивача про поширення на нього положень Закону №3723-ХІІ спростовується тією обставиною, що даний закон втратив чинність і єдині винятки з цього правила зазначені у п. 10 і 12 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VІІІ.
Водночас, відповідно до ст. 90 Закону № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Однак, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.
Крім того, як вже було зазначено судом, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 р., який набрав чинності 01.01.2015 р., внесено зміни до ст. 37-1 Закону №3723-ХІІ і викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».
Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року № 1013, яка діє з 15 грудня 2015 року, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» від 31.05.2000 року № 865, а саме: виключено п. 4 щодо визначення умов перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу».
Слід зазначити, що вказаною постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати працюючого державного службовця.
Не передбачено механізму перерахунку пенсій, призначених відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ і Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622.
Враховуючи наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивачу у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, а тому, відмовляючи ОСОБА_1 у здійсненні такого перерахунку, відповідач діяв відповідно до чинного законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №636/1877/16-а, від 29.08.2018 у справі №691/698/16-а, від 05.07.2018 у справі №147/1538/16-а тощо.
В Рішеннях Конституційного суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 (пункт 4.1) та від 03.10.1997 №4-зп (пункт 3) розяснено, що конкретна сфера суспільних відносин не можу бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
З огляду на зазначене та враховуючи зокрема Рішення Конституційного суду України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування починаючи з 01.05.2016 не мають законних підстав для застосування у своїй діяльності положень статті 37 Закону № 3723. Тобто, перерахунок пенсій державним службовцям (особам яким пенсія була призначена відповідно до Закону №3723) у спосіб, який передбачався статтею 37 Закону №3723, з 01.05.2016 не здійснюється.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, ОСОБА_1 була надана довідка ТУ ДСА України в Житомирській області від 14.08.2018 № 1650/18 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3, а не з довідкою про заробітну плату для перерахунку пенсій державним службовцям.
Суд не може погодитися з висновком позивача про порушення в даному випадку вимог ст. 22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, оскільки набрання чинності та застосування до позивача положень Закону №889-VІІІ її прав не звужує, до зменшення розміру раніше призначеної пенсії не призводить.
Позивач звернувся до відповідача та до суду не у зв'язку зі звуженням своїх прав, а бажаючи збільшити розмір раніше призначеної пенсії.
Також суд не може погодитися з посиланням позивача на ст.58 Конституції України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, оскільки щодо позивача не має місця зворотне застосування закону.
Питання призначення позивачу пенсії мало місце згідно положень Закону №3723-ХІІ і ця обставина жодних змін у зв'язку з набуттям чинності Закону №889-VІІІ не зазнала, тоді як перерахунок пенсії - це процедура, яка має не разовий характер, а триваючий і до неї можуть застосовуватися ті положення законодавства, які чинні станом на час виникнення відповідних правовідносин, якщо законодавець прямо це визначив, як має місце у даному випадку.
Також суд зазначає, що вихід особи на пенсію не означає, що протягом часу її виплати до особи можуть застосовуватися лише ті положення пенсійного законодавства, які були чинні станом на час призначення пенсії, і не поширюються будь-які інші у зв'язку зі зміною законодавства. Законодавство такої гарантії не містить, тоді як містить лише гарантію щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, що в даному випадку відсутнє.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 287, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович