Справа № 826/25668/15
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

02 квітня 2019 року

Київ

справа №826/25668/15

адміністративне провадження №К/9901/7910/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 у складі судді Іщука І.О. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2016 у складі колегії суддів Мельничука В.П., Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е. у справі №826/25668/15 за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича, треті особи: Приватне підприємство "Полтавський ливарно- механічний завод", ОСОБА_4, про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними рішення та дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В. (надалі по тексту - Уповноважена особа) щодо визнання нікчемними транзакцій (операцій) по рахунку позивача № НОМЕР_1 та визнання нікчемним договору № 1199 «банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях» від 21.01.2015, а також щодо перерахування коштів, які обліковувалися на вкладному (депозитному) рахунку позивача № НОМЕР_1, відкритого в ПАТ «Дельта Банк» у сумі 130 000,00 грн.;

- зобов'язати Уповноважену особу включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 130 000, 00 грн. на підставі договору № 1199 «банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях» від 21.01.2015, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем;

- зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів в розмірі 130 000, 00 грн. на підставі договору № 1199 «банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях» від 21.01.2015, укладеного між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та позивачем, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити інформацію про позивача, договір № 1199 «банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях» від 21.01.2015, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем, до Загального реєстру вкладників AT «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 130 000, 00 грн.;

- зобов'язати Уповноважену особу подати звіт про виконання судового рішення по даній справі впродовж п'яти робочих днів з дня набрання ним законної сили.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на незаконність рішень щодо визнання транзакцій по поточному рахунку позивача № НОМЕР_1 в ПАТ «Дельта Банк» по перерахуванню сум коштів від ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» на користь позивача, та договору банківського вкладу (депозиту) № 1199 від 21.01.2015 нікчемними, а також про протиправність дій щодо списання коштів в сумі 130 000 грн. із вказаного депозитного рахунку в банку поза дорученням клієнта (позивача).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено повністю.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування касаційної скарги вказує на те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо правомірності дій Уповноваженої особи щодо визнання нікчемними транзакцій (операцій) по рахунку позивача в ПАТ "Дельта Банк". Також позивач наголошує на тому, що судами порушено норму матеріального права - п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки остання не підлягає застосуванню до правочинів, в яких банк не є стороною.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

У ході розгляду справи судами встановлено, що 17.01.2015 та 19.01.2015 на поточний рахунок позивача № 7701, відкритий в ПАТ «Дельта Банк», з рахунку № 4202 юридичної особи - ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» у цьому ж Банку були перераховані суми коштів у розмірах 95 000 грн. і 50 000 грн. (з призначенням платежів «Перерахування згідно вимоги від 17.01.2014 щодо договору про відступлення права вимоги № 4 від 17.01.2015, без ПДВ»).

Згідно пояснень позивача, підставою для перерахування коштів ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» на поточний рахунок позивача стали наступні обставини. 17.01.2015 між позивачем і ОСОБА_4 був укладений договір про відступлення права вимоги № 4, за умовами якого первісний кредитор ОСОБА_4) зобов'язується передати, а новий кредитор (позивач) прийняти право вимоги належного виконання зобов'язань ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» за договором поруки № НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014, що, в свою чергу, укладений між первісним кредитором і підприємством, в частині обов'язку повернути суму коштів у розмірі 145 000 грн. Ціна відступлення права вимоги за вказаним договором від 17.01.2015 визначена сторонами у розмірі 1 000 грн. На виконання договору про відступлення права вимоги від 17.01.2015 № 4 ОСОБА_4 передав позивачу за актом приймання-передачі копії договору поруки № НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014 та інших документів, які засвідчуються права вимоги, що відступаються, та повідомив боржника (ПП «Полтавський ливарно-механічний завод») про частковий перехід права вимоги до нового кредитора у розмірі 145 000 грн. за укладеним договором про відступлення права вимоги, а позивач сплатив ОСОБА_4 вартість права вимоги, що відступається.

Між тим, набуття ОСОБА_4 права вимоги як первісним кредитором до підприємства зумовлено укладенням між ПАТ «Дельта Банк» і ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» договору кредитної лінії № НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014, та договору застави майнових прав № НКЛ-204202/1/S1 від 20.06.2014 - між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання цього договору кредитної лінії.

На підтвердження наведених обставин позивач додав до матеріалів позову наступні документи: копії платіжних доручень ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» № 1988 від 17.01.2015 та № 1994 від 19.01.2015 на загальну суму 145 000 грн., копію виписки ПАТ «Дельта Банк» по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 25.01.2013 по 21.10.2015, копії договору про відступлення права вимоги від 17.01.2015 № 4 та акта прийому-передачі від 29.01.215 щодо передачі документів, копію повідомлення ОСОБА_4 передачу права вимови належного виконання зобов'язання в частині суми 145 000 грн. новому кредитору, копію вимоги позивача про виплату боргу в сумі 145 000 грн., адресованої ПП «Полтавський ливарно-механічний завод», копію договору кредитної лінії № НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014, копію договору застави майнових прав № НКЛ-204202/1/S1 від 20.06.2014, копію договору про відступлення права вимоги від 20.06.2014.

21.01.2015 між позивачем (Вкладником) і ПАТ «Дельта Банк» (Банком), в особі уповноваженої особи Глебової Ю.Г., був укладений договір банківського вкладу (депозиту) за № 1199 «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях. За умовами цього Договору Банк залучає вклад в сумі 130 000 грн. на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6 цього Договору, та по 21.04.2015 року включно, для чого Вкладнику відкрито вкладний (депозитний) рахунок № 8877. Додаткові внески коштів до суми Вкладу не допускаються.

Згідно п. 1.8 ст. 1 цього Договору зарахування вкладу на Рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку Вкладника, відритого в Банку, або готівкою через касу Банку в день укладання сторонами цього Договору. У разі, якщо в день укладання сторонами цього Договору, Вкладник не здійснить перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей Договір вважається таким, що не був укладений.

Цього ж дня позивачем на виконання умов зазначеного договору банківського вкладу (депозиту) від 21.01.2015 були перераховані кошти в сумі 130 000 грн. з поточного рахунку у Банку, що засвідчується даними виписки ПАТ «Дельта Банк» по угоді № 1199 від 21.01.2015 (особовий рахунок 8877).

При цьому, постановою правління Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 було прийнято рішення про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії проблемних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності. Зокрема, Банку було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантоване сума відшкодування за вкладом фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності цією Постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків, здійснення кредитних операцій, а також надавання поруки та інші зобов'язання, здійснення вивільнення отриманого Банком забезпечення за кредитними операціями до часу повного погашення позичальниками заборгованості, а в разі потреби приймати додаткове забезпечення.

В подальшому на підставі постанови правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 прийнято рішення за № 51 про запровадження з 03.03.2015 по 02.06.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

За рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 строк здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» продовження до 02.10.2015 включно.

Постановою правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

На виконання даної постанови Національного банку України від 02.10.2015 № 664 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 02.10.2015 № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Даним рішенням розпочато процедуру ліквідації цього Банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування з делегуванням їй всіх повноважень ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначених ст.ст. 37, 38, 51, ч. 1 та 2 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Кадирову В.В. на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

29.09.2015 позивач отримав лист представника Банку від 29.09.2015 № 9294/179 «Повідомлення про нікчемність правочину», яким до відома позивача доведено відомості про визнання нікчемними транзакцій (операцій) по перерахуванню коштів, а саме: від 17.01.2015 в сумі 95 000 грн. та від 19.01.2015 в сумі 50 000 грн. на поточний рахунок № НОМЕР_1 від юридичної особи-клієнта Банку - ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» (), що були здійснені з призначенням платежу «Перерахування згідно вимоги від 17.01.2014 щодо договору про відступлення права вимоги № 4 від 17.01.2015, без ПДВ», а також договору банківського вкладу 1199 від 21.01.2015, на який були залучені кошти, отримані внаслідок зазначених нікчемних транзакцій, згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За даними виписки ПАТ «Дельта Банк» по угоді № 1199 від 21.01.2015 (особовий рахунок № 8877), наданої на запит позивача, кошти в сумі 130 000 грн. були списані з вкладеного рахунку позивача та перераховані на рахунок ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» внаслідок застосування наслідків нікчемності договору банківського вкладу згідно наказу № 822 від 16.09.2015 за операцією від 17.01.2015.

Вважаючи такі рішення та дії по списанню коштів з вкладного рахунку без відома вкладника протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

Так, судами встановлено, що Уповноваженою особою на виконання обов'язків, передбачених ч. 8 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», прийнято рішення у формі наказу від 11.03.2015 № 67 про проведення перевірки правочинів (інших договорів), вчинених (укладених) АТ «Дельта Банк» протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, що є нікчемними з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 зазначеного Закону, для чого були призначені відповідні комісії, в тому числі з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» згідно наказу від 29.05.2015 № 408.

За результатами роботи Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк», що оформлені протоколом засідання Комісії від 17.09.2015, затверджені результати перевірки та вирішено не знімати тимчасове обмеження на виплату коштів з рахунків фізичних осіб, які отримали кошти на власні рахунки від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, після 15.01.2015 (тобто, з дня доведення керівництвом Банку до відома своїх працівників інформації про обмеження на здійснення окремих операцій, визначених постановою Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ). Даною перевіркою виявлено правочини (договори, операції) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб». Зокрема, в тексті вказаного протоколу від 17.09.2015 (витяг з якого наявний у матеріалах справи) зазначені висновки Комісії про те, що операції по перерахуванню юридичними особами та фізичними особами-підприємцями, які є одночасно кредиторами Банку, коштів на поточні (карткові) рахунки фізичних осіб, а також операції по подальшому перерахуванню коштів з рахунків отримувачів на власні депозитні рахунки, або на рахунки третіх осіб, надають кредиторам - юридичним особам та фізичним особам-підприємцям переваги перед іншими кредиторами, а отже - такі операції (транзакції) по перерахуванню коштів є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI. Крім того, Комісія дійшла до висновку, що договори банківського вкладу, укладені між Банком та фізичними особами за рахунок коштів, отриманих від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, або від проміжних отримувачів, надають кредиторам - юридичним особам та фізичним особам-підприємцям перед іншими кредиторами, а отже, з урахуванням норми ст. 216 Цивільного кодексу України, - такі договори банківського вкладу (депозиту) також є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 зазначеного Закону.

Відповідно до протоколу від 17.09.2015 Комісією віднесено до нікчемних з наведених підстав операції по перерахуванню 17.01.2015 з поточного рахунку ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» № 4202 на поточний рахунок позивача сум коштів у розмірах 95 000 грн. і 50 000 грн. з призначенням платежів «згідно вимоги від 17.01.2015, щодо договору відступлення права вимоги № 4 від 17.01.2015», та договір № 1199 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у гривнях від 21.01.2015.

З урахуванням описаних вище висновків Комісії Уповноважена особа своїм наказом від 18.09.2015 № 822 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів, операцій) за вкладними операціями» застосував до договору банківського вкладу (депозиту) № 1199 від 21.01.2015 шляхом проведення операції з повернення коштів в сумі 130 000 грн. з депозитного рахунку позивача на поточний рахунок ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» та обмежив виплату коштів за час ліквідації на депозитному рахунку позивача.

Перевіряючи наявність підстав, з яких договір банківського вкладу (депозиту) позивача визнано нікчемним, суди попередніх інстанцій вказали наступне.

За результатами проведення відповідною Комісією перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, вчинених (укладених) Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, що оформлено протоколом засідання комісії № 45 від 11.08.2015, встановлено нікчемність договору кредитної лінії № НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014 з ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» - з підстав, визначених п. 1, 2 і 6 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, договору застави майнових прав № НКЛ-2004202/S-1 від 20.06.2014 з ОСОБА_4 - з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI та договору про відступлення права вимоги від 02.10.2014 з ТОВ «ФК «Надбання» - з підстав, визначених п. 1 і 2 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

Зокрема, в ході перевірки встановлено, що 04.11.2010 між Банком та ПП «Полтавський ливарно-механічний завод», в особі генерального директора Цицака Б.П., (надалі - позичальник) був укладений договір кредитної лінії № НКЛ-2004202 (надалі - кредитний договір 1), відповідно до умов якого позичальнику відкрито кредитну лінію з лімітом 14 220 117,00 грн. Кредит надавався строком до 24.02.2017 включно, з платою за користування кредитом із розрахунку 17% річних.

Заборгованість позичальника за таким кредитним договором забезпечувалась договором поруки № П-2004202 від 19.05.2011, укладеним з Цицаком Б.П., та договором поруки № П-2004202-1 від 29.02.2012, укладеним з ОСОБА_4

В подальшому Банк уклав з ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» договір кредитної лінії № НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014 (надалі - кредитний договір 2), за умовами якого позичальнику був виданий кредит в сумі 11 283 063,22 грн. строком до 20.09.2014 з платою за користування кредитом із розрахунку 18,5% річних. Вказаний кредит надавався для рефінансування кредитної заборгованості позичальника перед Банком за кредитним договором № 1.

Заборгованість підприємства за кредитним договором № 2 забезпечувалася договором застави майнових прав № НКЛ-2004202/1/S-1 від 20.06.2014, укладеним між Банком і ОСОБА_4 із заставною вартістю 4 700 000 грн. При цьому ОСОБА_4 був поручителем за кредитним договором 1, є родичем керівнику ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» Цицака Б.П. та є кредитором Банку за депозитним договором № 002-20571-130614 від 13.06.2014.

Таким чином, в день укладення кредитного договору 2, 20.06.2014, за рахунок виданих Банком позичальнику кредитних коштів, з поточного рахунку позичальника № 4202 в AT «Дельта Банк», була повністю погашена заборгованість позичальника за кредитним договором 1 в сумі 11 283 063,22 грн., що підтверджується виписками з особових рахунків Позичальника. Внаслідок цього погашення правовідносини сторін за кредитним договором 1 та договорами забезпечення припинились.

02.10.2015 із рахунку заставодавця ОСОБА_4 в AT «Дельта Банк» № 1583 була погашена заборгованість позичальника за кредитним договором 2 в розмірі 4 572 052,05 грн.

Сума заборгованості позичальника по кредитному договору 2 у розмірі 7 075 473,83 грн. була відступлена ТОВ «ФК «Надбання» за ціною відступлення права вимоги у розмірі 15 001 грн. на підставі договору про відступлення права вимоги від 02.10.2014.

З урахуванням періодів вчинення правочинів (укладання договорів), мети правочинів, описані вище правочини (а саме: договір кредитної лінії № НКЛ-2004202/1 від 20.06.2014, договір застави майнових прав № НКЛ-2004202/S-1 від 20.06.2014 та договір про відступлення права вимоги від 02.10.2014) розцінені Комісією як єдина операція, спрямована виключно на вилучення у Банку ліквідних активів. В тому числі договір застави майнових прав № НКЛ-2004202/S-1 від 20.06.2014, на думку Комісії, був спрямований, насамперед, на часткове штучне погашення кредиту підприємства без залучення зовнішніх надходжень та формування у заставодавця (ОСОБА_4.), який виконав свої зобов'язання, права регресу до позичальника, яке він має можливість реалізувати поза межами банку.

Як наслідок, за висновками Комісії, Банк, уклавши договір застави майнових прав та прийнявши погашення заборгованості за кредитним договором 2 із рахунку заставодавця ОСОБА_4) у Банку, надав одному із кредиторів Банку переваги (у вигляді надання можливості отримати еквівалентне задоволення його вимог від позичальника), прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, що зазначено у п.7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

При цьому, ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» 17.01.2015 здійснило перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача, який 21.01.2015 відкрив у Банку депозитний рахунок № 1199 та поповнив такий депозитний рахунок за рахунок суми коштів, отриманих від підприємства на виконання договору відступлення права вимоги № 4 від 17.01.2015.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій вказано, що під час розгляду справи в судовому засіданні представник позивача не пред'явив суду оригінали та/або копії розрахункових документів за договором № 4 про відступлення права вимоги від 17.01.2015, та відповідно не підтвердив факт придбання у ОСОБА_4 (останній за даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців разом з Цицаком Б.П. являються засновниками ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» в рівних частках) права вимоги на належне виконання зобов'язання ПП «Полтавський ливарно-механічний завод» в сумі 145 000 грн.

Також судами наголошено, що операції за поточним і депозитним рахунками, відкритими на ім'я позивача, здійснені в січні 2015 року, тобто, у період, коли діяла постанова Національного банку України від 30.10.2014 № 692/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», відповідно до якої в діяльності Банку діяло обмеження не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що перерахування коштів на поточний рахунок позивача на загальну суму 145 000 грн. з подальшим перерахуванням більшої частини коштів на депозитний рахунок позивач було здійснено з метою створення штучного зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на відшкодування коштів за рахунок держави.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мали у такому банку вклад (від 10 грн.), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється ФГВФО відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, сформованих на підставі переліку вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.

Суд касаційної інстанції зауважує, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім'я, тобто наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому положення чинного законодавства не пов'язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів.

Також слід вказати, що Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 826/1476/15) виснував, що перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання про віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.

У цьому рішенні суд зазначив також, що якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторони правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписала уповноважена особа Фонду як особа, що здійснює повноваження органу управління банку.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а Велика Палата Верховного Суду за подібних до встановлених у справі, що розглядається, обставин зазначила, що відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту) на відповідному банківському рахунку розміщено відповідну суму, що підтверджується платіжним дорученням.

Укладення зазначеного договору й зарахування коштів на рахунок відбулись до початку віднесення АТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації (02 березня 2015 року).

Отже, як зазначив цей суд, оскільки вклад розміщено на рахунку АТ "Дельта Банк" до запровадження тимчасової адміністрації, тому позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону № 4452-VI. При цьому, відповідач не навів правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників АТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідно до приписів Закону № 4452-VI.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з позицією судів попередніх інстанцій, які дійшли висновку, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, і неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії дає підстави для зобов'язання уповноваженої особи Фонду подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в АТ "Дельта Банк" за рахунок Фонду.

Ці висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, ухвалені за результатами розгляду справ, фактичні обставини яких є певним чином подібними до фактичних обставин, встановлених у справі, що розглядається, - спір у справі, що розглядається, також стосується правомірності дій уповноваженої особи Фонду щодо відмови включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та правомірності дій і рішень уповноваженої особи Фонду про визнання правочину нікчемним, тому колегія суддів у вимірі фактичних обставин цієї справи вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність правових підстав для зобов'язання Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно рахунків позивача, відкритих у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами.

З приводу позовних вимог позивача щодо зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, суд касаційної інстанції вважає їх передчасними, оскільки вчинення таких дій належить до повноважень Фонду, які можуть бути реалізовані ним лише після отримання зазначених вище відомостей від Уповноваженої особи про позивача як вкладника банку, та в даному випадку здійснені Фондом ще не були, а отже, адміністративний позов у цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2016 підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення, про часткове задоволення позовних вимог.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними рішення та дії Уповноваженої особи щодо визнання нікчемними транзакцій (операцій) по рахунку позивача № НОМЕР_1 та визнання нікчемним договору № 1199 «банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях» від 21.01.2015, а також щодо перерахування коштів, які обліковувалися на вкладному (депозитному) рахунку позивача № НОМЕР_1, відкритого в ПАТ «Дельта Банк» у сумі 130 000,00 грн., колегія суддів вважає зазначити наступне.

Згідно із частинами 1, 2, 10 статті 38 Закону № 4452-VI Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов'язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті.

За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону № 4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа Фонду чи банк не наділені повноваженнями визнавати або встановлювати правочини нікчемними.

Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частина 2 статті 215 Цивільного кодексу України та частина 3 статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів ПАТ "Дельта Банк" із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Така позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11 квітня 2018 року, № 910/24198/16 від 16 травня 2018 року та № 819/353/16 від 04 липня 2018 року.

Оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, він не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й вкладників банку), тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу.

Із зазначеного можна зробити висновок, що права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Отже, встановлена правова природа згаданого наказу (повідомлення про нікчемність) унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання нікчемними транзакцій (операцій) по рахунку позивача № НОМЕР_1 та визнання нікчемним договору № 1199 «банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях» від 21.01.2015, а також щодо перерахування коштів, які обліковувалися на вкладному (депозитному) рахунку позивача, а тому провадження у цій частині адміністративної справи підлягає закриттю.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтею 238 КАС України, а саме якщо справу не належить розглядами за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 341, 344, 349, 350, 351, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2016 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Провадження у справі в частині вимог про визнання протиправними рішення та дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича щодо визнання нікчемними транзакцій (операцій) по рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 та визнання нікчемним договору № 1199 «банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях» від 21.01.2015, а також щодо перерахування коштів, які обліковувалися на вкладному (депозитному) рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1, відкритого в ПАТ «Дельта Банк» у сумі 130 000,00 грн. закрити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" включити ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 130 000, 00 грн. на підставі договору № 1199 «банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях» від 21.01.2015, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2.

Зобов'язати Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2, як вкладника, який має право на відшкодування коштів в розмірі 130 000, 00 грн. на підставі договору № 1199 «банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у гривнях» від 21.01.2015, укладеного між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_2, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду