Справа № 200/1842/19-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2019 р. Справа№200/1842/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобовязання певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач, Управління) про визнання неправомірним та скасування рішення від 22 листопада 2018 року № 4997 щодо не зарахування до стажу роботи періоду роботи у малому підприємства «Еталон» з 26 червня 1992 року по 24 липня 1995 року на посаді заступника директора із зайнятістю повний робочий день, зобовязання повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до стажу роботи періоду роботи на малому підприємстві «Еталон» з 26 червня 1992 року по 24 липня 1995 року на посаді заступника директора із зайнятістю повний робочий день.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся до управління із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Однак відповідач рішенням від 22 листопада 2018 року № 4997 позивачу було призначено пенсію, але відмовлено у включенні до загального стажу роботи періоду роботи у малому підприємстві «Еталон» з 26 червня 1992 року по 24 липня 1995 року. Зазначена відмова обґрунтована тим, що у трудовій книжці записи за спірний період не відповідають «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників».

Позивач не погодженням зі спірним рішення щодо не зарахування спірного періоду, тому звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 08 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

Сторони про відкриття провадження були повідомлення належним чином, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами.

04 березня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідач зазначив, що відповідно до положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 встановлено, усі записи в трудовій книжці вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження) і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Відповідно до записів у трудовій книжці позивача, дата наказу 25.06.1992 р. та прийом на роботу 26.08.1992 р. не співпадають. Окрім того, позивач прийнятий на роботу на посаду заступника директора, а коли звільнявся з підприємства було зроблено запис «Директор МП «Еталон» В.Л. Ключка», отже у трудовій книжці відсутній запис про призначення на посаду директора.

07 березня 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Позивач повністю не погоджувався із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву та зауважив, що не займав посаду директора на МП «Еталон».

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1, громадянин України ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії ОК 037086), РНОКПП: НОМЕР_1, є інвалідом третьої групи ( довідка до акту МСЕК серія 12 ААБ № 05745).

Позивач звернувся до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії по інвалідності та надав необхідні документи: копію паспорту та ідентифікаційного коду, трудову книжку № БТ-І № 8750522 від 19.08.1983 р., копію диплому та військового квитка, довідку про підтвердження періоду роботи, виписку з Акту огляду МСЕК серія 12 ААБ № 0570145.

Рішенням Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 22 листопада 2018 року № 4997 не зараховано до загального страхового стажу роботи період роботи у малому підприємстві «Еталон», оскільки внесені записи не відповідають «Інструкції про порядок ведення трудових книжок» та зазначено про необхідність надання уточнюючої довідки, де вказано період роботи на даному підприємстві.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV .

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058 визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 3 ст. 30 Закону №1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Статтею 32 Закону № 1058 передбачено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп: від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пункт 3 зазначеного Порядку також вказує, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У трудовій книжці позивача БТ-І № 8752522 від 19.08.1983 р. щодо спірного періоду роботи зроблено наступні записи:

- 26.08.1992 р. прийнятий на роботу до Малого підприємства «Еталон» на посаду заступника директора (Наказ № 10 від 25.06.1992 р.)

- 24.07.1995 р. звільнений за ст. 38 КЗпП за власним бажанням (наказ № 32 від 24.07.1995 р.)

Отже, у трудовій книжці позивача належним чином відображений період роботи позивача на Малому підприємстві «Еталон» з 26.08.1992 р. по 24.07.1195 р.

Суд зауважує, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу, необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Окрім того, запис про звільнення підписано Директором МП «Еталон» ОСОБА_1 та завірено печаткою підприємства.

Суд звертаю увагу відповідача, що згідно записів у трудовій книжці позивач не призначався на посаду директора МП «Еталон», посаду директора займав ОСОБА_2. Даний факт підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_2 № БТ-І № 9360727, доданої позивачем до відповіді на відзив на позовну заяву.

Окрім того, суд звертає увагу відповідача, що приписи Порядку №637 від 12.08.1993 року, щодо необхідності надання додаткових підтверджуючих документів застосовуються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, тоді як в ході розгляду справи було встановлено та підтверджено наявність необхідного трудового стажу саме зі змісту трудової книжки.

Отже, відмова відповідача у зарахуванні вищевказаних періодів роботи позивача до його стажу носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства, у звязку з чим суд вважає, що рішення від 22 листопада 2018 року № 4997 щодо не зарахування стажу ОСОБА_1 є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Позовні вимоги щодо зобовязання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 листопада 2018 року із зарахуванням спірного стажу роботи є похідною, а тому також підлягає задоволенню.

Однак, як вбачається з трудової книжки позивача, останній працював у МП «Еталон» у період з 26 серпня 1992 року по 24 липня 1995 року, а не з 26 червня 1992 року по 24 липня 1995 року як зазначив позивач, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини пятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до увагу всі надані сторонами докази в їх сукупності суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, у порядку ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. що підтверджується квитанцією від 31 січня 2019 року № 0.0..1 судові витрати у розмірі 384,20 підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобовязання певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області () від 22 листопада 2018 року № 4997 щодо не зарахування ОСОБА_1 (РНОКПП:НОМЕР_1) до стажу роботу періоду роботи на малому підприємстві «Еталон» з 26 серпня 1992 року по 24 липня 1995 року на посаді заступника директора із зайнятістю повний робочий день.

Зобовязати Покровське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП:НОМЕР_1) від 21 листопада 2018 року про призначення пенсії по інвалідності із зарахуванням до стажу періоду роботи на малому підприємстві «Еталон» з 26 серпня 1992 року по 24 липня 1995 року на посаді заступника директора із зайнятістю повний робочий день.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП:НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири гривні ) 20 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 11 березня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Грищенко Є.І.