Справа № 460/216/19
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2019 року м. Рівне №460/216/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є.

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнестандарт"
доОСОБА_1 інфраструктури України
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнестандарт" (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 інфраструктури України (далі - Відповідач) у якому просить:

- визнати протиправними дії ОСОБА_1 інфраструктури України (лист вих.№13627/39/10-18 від 29.11.2018 та лист вих.№799/39/10-19 від 21.01.2019) по ненадсиланню до Головного сервісного центру МВС повідомлення ТОВ "Рівнестандарт" щодо проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів та копій документів, надісланих на адресу ОСОБА_1 інфраструктури України.

- зобовязати ОСОБА_1 інфраструктури України надіслати до Головного сервісного центру МВС повідомлення ТОВ "Рівнестандарт" щодо проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів та копії долучених до нього документів/додатків, які були надіслані на адресу ОСОБА_1 інфраструктури України листом вих.№2 від 04.01.2019.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ "Рівнестандарт" звернулося до ОСОБА_1 інфраструктури України з листом вих.№79 від 02.10.2018 з повідомленням про відповідність матеріально-технічної бази та персоналу вимогам щодо проведення обов'язкового технічного контролю транспортних засобів та копіями документів на підтвердження інформації, викладеної у такому повідомленні, за наслідками розгляду якого відповідачем було повідомлено про те, що за результатами аналізу таких документів встановлено, що заявник не забезпечує виконання вимог, визначених п.3 та 4 додатка 1 до Порядку, в частині правовстановлюючих документів на право володіння чи користування земельної ділянки та/або виробничими будівлями; завірених фотографій загального вигляду території з виробничим приміщенням, робочих місць з установленим обладнанням та виду обладнаного місця прийому громадян. Після доопрацювання документів та усунення вказаних відповідачем недоліків позивач знову звернувся до ОСОБА_1 інфраструктури України, але йому знову було повідомлено про невідповідність поданих документів вимогам Порядку №137 та Вимогам до перевірки із зазначенням вже нових недоліків та без вказівки на те, що відповідачем було виявлено недостовірну інформацію, яка була б зазначена позивачем в повідомленні. Такі дії відповідача повторювалися кожного разу після чергового усунення позивачем попередньо вказаних недоліків. У звязку із вказаним, позивач наголошує, що кожного разу після усунення ним недоліків, на які вказував відповідач, останній повідомляв нові і нові недоліки про які раніше не повідомлялося і усунення яких потребувало від нього часу, що відтягувало можливість здійснення ним діяльності по проведенню обовязкового технічного контролю транспортних засобів і що свідчить на думку позивача про порушення відповідачем законодавства.

Відповідач у встановлений строк відзиву на позов не подав, натомість подав клопотання про продовження процесуального строку на подання відзиву обґрунтовуючи ненадходженням до юридичного відділу відомостей щодо предмету спору від інших структурних підрозділів ОСОБА_1. Суд критично розцінює наведені відповідачем мотиви та не вбачає підстав для продовження процесуального строку. Так, відповідач жодного документа на підтвердження його доводів не надав (службової переписки, запитів, доповідних записок тощо). Мотиви надмірного обсягу документів та додаткового часу на їх виготовлення суд також не сприймає, оскільки з самого клопотання вбачається наявність в структурі ОСОБА_1 Юридичного Департаменту, тобто відповідної і достатньої кількості працівників для належної і своєчасної реалізації процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків сторони в справі .

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 відкрито провадження в справі та вирішено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження, оцінивши предмет позову та встановивши, що справа підпадає під категорію справ, визначених пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), оцінивши категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, обраний позивачем спосіб захисту його прав, свобод та інтересів розгляд справи було вирішено провести без виклику сторін.

15.03.2019 на електронну пошту суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 інфраструктури України про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

18.03.2019 на підставі Інструкції з діловодства в адміністративних судах України Відділом документального забезпечення (канцелярії) суду складено Акт №55 про відсутність вкладень, зокрема, в Акті вказано, що на офіційну електронну пошту Рівненського окружного адміністративного суду () від ОСОБА_1 інфраструктури України надійшло клопотання щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження (адреса відправника: ) у якому не виявилось наступних вкладень: довіреності Мінінфраструктури від 03.01.2019 №58/15/10-19 (копія) на 1 арк.

За наслідками розгляду вказаного клопотання суд дійшов висновку, що воно не відповідає вимогам ст.166, ст.167 КАС України, у звязку із чим ухвалою від 19.03.2019 клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження повернуто особі, яка його подала, без розгляду.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнестандарт" зареєстровано як юридична особа 11.09.2013, основним видом діяльності якого є технічні випробування та дослідження (код КВЕД 71.20).

Статтею 35 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що перелік обладнання, необхідного для одержання права на здійснення обов'язкового технічного контролю транспортних засобів, а також документів, що подаються суб'єктами проведення обов'язкового технічного контролю для одержання такого права, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку проведення обовязкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №137 від 30.01.2012 (далі Порядок №137) встановлено, що юридична особа або фізична особа - підприємець надсилає Мінінфраструктури повідомлення про відповідність матеріально-технічної бази та персоналу вимогам щодо проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів згідно з додатком 1 (далі - повідомлення) у разі, коли вона має:

1) устатковання згідно з переліком обладнання, необхідного для проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів, згідно з додатком 2;

2) атестат про акредитацію органу з оцінки відповідності згідно із Законом України Про акредитацію органів з оцінки відповідності.

З метою включення до реєстру субєктів проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів, ТОВ "Рівнестандарт" 02.10.2018 відповідно до Порядку №137 звернувся до ОСОБА_1 інфраструктури України з листом вих.№79 щодо проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів до якого було долучено повідомлення про відповідність матеріально-технічної бази та персоналу вимогам щодо проведення обов'язкового технічного контролю транспортних засобів. Одночасно із повідомленням позивачем було подано пакет документів на підтвердження інформації, викладеної у повідомленні.

Пунктом 6 Порядку №137 визначено, що Мінінфраструктури протягом 10 днів з дня надходження повідомлення перевіряє зазначену в ньому інформацію про відповідність матеріально-технічної бази та персоналу вимогам щодо проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів шляхом аналізу поданих разом з повідомленням документів та в разі підтвердження такої інформації надсилає повідомлення та копії документів до Головного сервісного центру МВС.

У разі виявлення недостовірної інформації, зазначеної в повідомленні, Мінінфраструктури письмово повідомляє юридичній особі або фізичній особі - підприємцю про невідповідність поданих документів вимогам цього Порядку або Вимогам до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, методів такої перевірки, затвердженим наказом Мінінфраструктури від 26 листопада 2012р. №710 (далі - Вимоги до перевірки), з обовязковим зазначенням виявлених недоліків.

Таким чином, відповідно до вказаної норми відповідач мав:

- або направити повідомлення та копії документів до Головного сервісного центру МВС;

- або письмово повідомити позивача про невідповідність поданих документів вимогам Порядку №137 або Вимогам наказу Мінінфраструктури від 26 листопада 2012 р. № 710, з обовязковим зазначенням виявлених недоліків.

22.10.2018 листом вих.№11754/39/10-18 відповідачем було повідомлено позивача про те, що за результатами аналізу документів, поданих разом з повідомленням про відповідність матеріально-технічної бази та персоналу, вимогам щодо проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів, установлено, що ТОВ "Рівнестандарт" не забезпечує виконання вимог, визначених пунктами 3 та 4 додатка 1 до Порядку, в частині правовстановлюючих документів на право володіння чи користування земельної ділянки та/або виробничими будівлями; завірених фотографій загального вигляду території з виробничим приміщенням, робочих місць з установленим обладнанням та виду обладнаного місця прийому громадян. У такому листі субєктом владних повноважень було розяснено, що після усунення вказаних у листі недоліків, які стали причиною неможливості надіслання повідомлення та копій документів до Головного сервісного центру МВС, юридична особа має право подати нове повідомлення відповідно до п.5 Порядку №137.

У листі вих.№11754/39/10-18 від 22.10.2018 відповідачем не зазначено про виявлення ним недостовірної інформації, яка була б зазначена позивачем в повідомленні.

Як свідчать матеріали справи, позивач листом вих.№87 від 01.11.2018 повідомив відповідача про доопрацювання документів, усунення недоліків, вказаних відповідачем у листі вих.№11754/39/10-18 від 22.10.2018, та направив відповідачу нове повідомлення до якого було додано пакет документів на підтвердження інформації, викладеної у повідомленні з урахуванням попередніх зауважень відповідача.

Таким чином, суд констатує, що позивачем було усунуто причини, вказані відповідачем у листі вих.№11754/39/10-18 від 22.10.2018 в якості підстави для повідомлення позивача про невідповідність поданих документів вимогам Порядку №137.

29.11.2018 листом вих.№13627/39/10-18 відповідачем було повідомлено позивача про те, що за результатами аналізу документів, поданих разом з повідомленням про відповідність матеріально-технічної бази та персоналу, вимогам щодо проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів, встановлено, що у поданих разом із повідомленням документах, не підтверджено інформацію про наступне: загальні характеристики технічного стану транспортного засобу та його складників; стан конструкції та технічний стан пневматичних шин; стан конструкції та технічний стан коліс відповідно до вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР); наявність та стан конструкції захисних пристроїв відповідно до вимог ПДР; наявність, стан конструкції, функціональні можливості, технічний стан дзеркал та інших засобів заднього огляду відповідно до вимог ПДР; наявність, стан конструкції, функціональні можливості, технічний стан склоочисників та скло змивачів відповідно до вимог ПДР; наявність, стан конструкції, функціональні можливості, технічний стан зовнішніх світлових приладів; технічний стан двигунів та їх систем; вміст у спадинах оксиду вуглецю, вуглеводнів та димність спалин, витоки експлуатаційних рідин відповідно до вимог Порядку переобладнання транспортних засобів, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 21.07.2010 №607 (далі Порядок переобладнання); стан конструкції сідельно-зчіпних пристроїв, шворінь напівпричепа відповідно до Порядку переобладнання; стан конструкції вантажних платформ, вантажних кузовів відповідно до Порядку переобладнання; стан конструкції пасажирських кузовів та кабін відповідно до Порядку переобладнання; стан конструкції запасних пневматичних коліс відповідно до Порядку переобладнання; стан конструкції силової передачі та її механізми управління відповідно до Порядку переобладнання; стан конструкції мостів та осей відповідно до Порядку переобладнання; стан конструкції засобів фіксації, утримання зчіпних пристроїв у разі їх аварійного розєднання відповідно до Порядку переобладнання; стан конструкції транспортних засобів категорій FL, OX, AT, EX/II, EX/III, які призначені або пристосовані для перевезення небезпечних вантажів; процес визначення відповідності транспортного засобу встановленим до конструкції і технічного стану вимогам згідно з Єдиними вимогами до конструкції та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 №1166; виконання вимог у обсязі визначеному пунктом 1.8 розділу І та розділу ІІ Вимог до перевірки, в тому числі перевірки конструкції транспортного засобу, зокрема, що виготовлені не відповідно до Женевської угоди 1958 року на відповідність ідентифікаційним даним, зазначених у реєстраційних документах на транспортний засіб, який зареєстрований уповноваженими органами МВС України; виконання вимог до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, його складників відповідно до обсягів зазначених у додатку 1 до Вимог до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, методів такої перевірки, затвердженого наказом Мінінфраструктури від 26.11.2012 №710 «Про затвердження Вимог до перевірки конструкції та технічного стану колісного транспортного засобу, методів такої перевірки», зареєстрованого в Мінюсті 25.12.2012 за №2169/22481; дотримання вимог пункту 4 додатку 1 до Порядку (не підтверджено модель та марку димоміра, газоаналізатора, гальмівного стенда, шумоміра відповідно до даних форми 4 Паспорта); відповідність загальної площі приміщення, яка зазначена у договорі оренди від 16.10.2018 відповідно до даних форми 8 паспорту; відповідність розмірів оглядової канави на фотографії до даних зазначених у формі 3 Паспорта. У такому листі субєктом владних повноважень було повторно зазначено, що після усунення вказаних у листі недоліків, які стали причиною неможливості надіслання повідомлення та копій документів до Головного сервісного центру МВС, юридична особа має право подати нове повідомлення відповідно до п.5 Порядку №137.

Суд констатує, що зауважень, вказаних у листі вих.№13627/39/10-18 від 29.11.2018, не було повідомлено ОСОБА_1 інфраструктури України позивачу у листі вих.№11754/39/10-18 від 22.10.2018 в якості підстави для повідомлення позивача про невідповідність поданих документів вимогам Порядку №137, крім того, у листі вих.№13627/39/10-18 від 29.11.2018 відповідачем також не зазначено про виявлення ним недостовірної інформації, яка була б зазначена позивачем в повідомленні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач листом вих.№2 від 04.01.2019 повідомив відповідача про усунення недоліків, вказаних у листі вих.№13627/39/10-18 від 29.11.2018 та направив відповідачу нове повідомлення до якого було додано пакет документів на підтвердження інформації, викладеної у повідомленні з урахуванням усіх попередніх зауважень відповідача.

Таким чином, позивачем було усунуто причини, вказані відповідачем у листі вих.№13627/39/10-18 від 29.11.2018 в якості підстави для повідомлення позивача про невідповідність поданих документів вимогам Порядку №137.

21.01.2019 відповідач листом вих.№799/39/10-19 повідомив позивача про те, що за результатами аналізу документів, поданих разом з повідомленням про відповідність матеріально-технічної бази та персоналу, вимогам щодо проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів, встановлено, що у поданих разом із повідомленням документах не підтверджено інформацію про: ідентифікацію марковань автомобільних стекол; ідентифікацію марковань пневматичних шин; ідентифікацію марковань гальмівних колодок; ідентифікацію марковань систем і складників транспортних засобів, які повязані з роботою двигуна; ідентифікацію марковань фар та інших зовнішніх світлових приладів та приладів для контролю за робочими процесами; ідентифікацію марковань механізмів керування; перевірку розміщення, стану конструкції та закріплення сидінь; перевірку ременів безпеки водія та пасажирів; перевірку травмобезпечності зовнішніх виступів транспортних засобів; перевірку стану конструкції систем керування; перевірку замків кабіни, кузова; перевірку стану конструкції та марковання транспортних засобів категорії М2 (автобуси); перевірку пожежної безпеки транспортних засобів; виконання вимог до перевірки конструкції та технічного стану транспортного засобу відповідно до актів законодавства ЄС, які містять дані про марковання стосовно перевірки технічного стану транспортного засобу, відповідно до обсягів зазначених у додатку 2 до Вимог до перевірки згідно визначених правилами Європейської Економічної Комісії Організації Обєднаних Націй в частині предмету технічного регулювання відповідної категорії транспортного засобу, а довжина оглядової канави складає 1,67м, що не забезпечує проведення випробування для категорій транспортних засобів, які зазначені у повідомленні. У цьому листі субєктом владних повноважень було також розяснено, що після усунення вказаних у листі недоліків, які стали причиною неможливості надіслання повідомлення та копій документів до Головного сервісного центру МВС, юридична особа має право подати нове повідомлення відповідно до п.5 Порядку №137.

Дослідивши зміст листа ОСОБА_1 інфраструктури України вих.№799/39/10-19 від 21.01.2019, судом встановлено, що зауважень, вказаних у ньому не було повідомлено відповідачем позивачу ні у листі вих.№11754/39/10-18 від 22.10.2018, ні у листі вих.№13627/39/10-18 від 29.11.2018. Крім того, у листі вих.№799/39/10-19 від 21.01.2019 відповідачем знову не зазначено про виявлення ним недостовірної інформації, яка була б зазначена позивачем в повідомленні.

Статтею 1 Закону України «Про адміністративні послуги» визначено, що адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень субєктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обовязків такої особи відповідно до закону. Частиною 3 ст.3 Закону України «Про адміністративні послуги» встановлено, що до адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, субєктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких субєкту звернення, а також обєкту, що перебуває в його власності, володінні чи користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт.

Оскільки наслідком здійснення ОСОБА_1 інфраструктури України дій по перевірці інформації, зазначеної субєктом звернення у повідомленні про відповідність матеріально-технічної бази та персоналу вимогам щодо проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів, є прийняття рішення про надіслання такого повідомлення та копій документів до Головного сервісного центру МВС або письмове повідомлення субєкту звернення про невідповідність поданих ним документів вимогам Порядку №137 або Вимогам наказу Мінінфраструктури від 26.11.2012 №710, тобто фактично надається або не надається можливість такому субєкту звернення бути включеним до реєстру субєктів проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів, то такі дії підпадають під поняття адміністративна послуга.

Відповідно до вказаного, при здійсненні відповідачем дій по перевірці інформації, зазначеної субєктом звернення у повідомленні про відповідність матеріально-технічної бази та персоналу вимогам щодо проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів, він як субєкт надання адміністративної послуги зобовязаний дотримуватися встановлених ст.4 Закону України «Про адміністративні послуги» принципів, на яких базується державна політика у сфері надання адміністративних послуг, а зокрема: 1) верховенства права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) стабільності; 3) рівності перед законом; 4) відкритості та прозорості; 5) оперативності та своєчасності; 6) доступності інформації про надання адміністративних послуг; 7) захищеності персональних даних; 8) раціональної мінімізації кількості документів та процедурних дій, що вимагаються для отримання адміністративних послуг; 9) неупередженості та справедливості; 10) доступності та зручності для субєктів звернень.

Правові та організаційні засади функціонування дозвільної системи у сфері господарської діяльності, порядок діяльності дозвільних органів, уповноважених видавати документи дозвільного характеру, та адміністраторів встановлено Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Статтею 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» визначено, що дозвільні органи - субєкти надання адміністративних послуг, їх посадові особи, уповноважені відповідно до закону видавати документи дозвільного характеру.

Статтею 3 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» встановлено, що основними принципами державної політики з питань дозвільної системи у сфері господарської діяльності є: захист прав, законних інтересів суспільства, територіальних громад та громадян, життя громадян, охорона навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави; розвиток конкуренції; прозорість процедури видачі документів дозвільного характеру; додержання рівності прав суб'єктів господарювання під час видачі документів дозвільного характеру; відповідальність посадових осіб дозвільних органів, адміністраторів та суб'єктів господарювання за порушення вимог законодавства з питань видачі документів дозвільного характеру; зменшення рівня державного регулювання господарської діяльності; установлення єдиних вимог до порядку видачі документів дозвільного характеру.

Стаття 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» встановлює основні вимоги до порядку видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, анулювання документів дозвільного характеру. Зокрема, частиною 5 ст.4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» встановлено, що підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є: подання суб'єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком; виявлення в документах, поданих суб'єктом господарювання, недостовірних відомостей; негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру. Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру. Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається. У разі усунення суб'єктом господарювання причин, що стали підставою для відмови у видачі документа дозвільного характеру, повторний розгляд документів здійснюється дозвільним органом у строк, що не перевищує п'яти робочих днів з дня отримання відповідної заяви суб'єкта господарювання, документів, необхідних для видачі документа дозвільного характеру, і документів, які засвідчують усунення причин, що стали підставою для відмови у видачі документа дозвільного характеру, якщо інше не встановлено законом.

Абзацом девятим частини п'ятої ст.4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» встановлено, що при повторному розгляді документів не допускається відмова у видачі документа дозвільного характеру з причин, раніше не зазначених у письмовому повідомленні заявнику (за винятком неусунення чи усунення не в повному обсязі заявником причин, що стали підставою для попередньої відмови).

Як вбачається з досліджених судом листів відповідача вих.№13627/39/10-18 від 29.11.2018 та вих.№799/39/10-19 від 21.01.2019, при повторному розгляді документів позивача ОСОБА_1 інфраструктури України в якості підстави для повідомлення позивача про невідповідність поданих документів вимогам Порядку №137, а відповідно і відмови у направленні повідомлення ТОВ "Рівнестандарт" та копій документів до Головного сервісного центру МВС, вказувалися причини, які раніше не зазначалися у письмовому повідомленні заявнику листом вих.№11754/39/10-18 від 22.10.2018, при цьому у них не вказувалося на не усунення чи усунення не в повному обсязі заявником причин, що стали підставою для першої відмови.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача по не направленню до Головного сервісного центру МВС повідомлення ТОВ "Рівнестандарт" щодо проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів та копій документів, надісланих на адресу ОСОБА_1 інфраструктури України після усунення заявником причин, які були письмово повідомленні листом вих.№11754/39/10-18 від 22.10.2018, оскільки позивач виконав вимоги закону, що ставляться до суб'єктів господарювання, які виявили бажання здійснювати діяльність у сфері обов'язкового технічного контролю транспортних засобів та усунув в повному обсязі причини, що стали підставою для первинної відмови відповідача.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Водночас ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського Суду з прав людини. Так, зокрема, в своїх рішення, Європейський Суд з прав людини, підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа вливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб ("Баєлер проти Італії" (від 5 січня 2000 року, заява №33202/96), "Онер'їлбіз проти Туреччини" (від 18 червня 2002 року, заява №48939/99) та "Москаль проти Польщі" (від 15 вересня 2009 року, заява №10379/05).

Так, в Рішеннях Європейського Суду "Лелас проти Хорватії" (від 20 травня 2010 року, заява №55555/08), "Тошкуце та інші проти Румунії" (від 25 листопада 2008 року, заява №36900/03) зазначено, що на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

У пункті 73 Рішення Європейського Суду "Москаль проти Польщі" (від 15 вересня 2009 року, заява №10379/05), зазначено, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересах. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки, заява №36548/97). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримаються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своїх обов'язків (див., зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії". Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин», яка породжує у громадян впевненість у тому, що їх існуюче правове становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

При прийняті рішення суд враховує ті обставини, що відповідач, як субєкт владних повноважень, діяв з порушенням принципу належного урядування і принципів державної політики з питань дозвільної системи у сфері господарської діяльності та у сфері надання адміністративних послуг. В свою чергу, позивач як особа, яка зверталася до ОСОБА_1 інфраструктури України з метою включення до реєстру субєктів проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів усунув всі зазначені йому у первинному письмовому повідомленні зауваження, а відповідно зазначення в наступних письмових повідомленнях нових зауважень, які не були зазначені раніше, не є підставою відповідно до законодавства України для відмови у видачі документа дозвільного характеру, а в даному випадку для не направлення повідомлення та копій документів до Головного сервісного центру МВС.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість дій субєкта владних повноважень в основу рішень щодо не направлення повідомлення та копій документів позивача до Головного сервісного центру МВС, на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд приходить до висновку про їх протиправність.

Разом з тим, з метою відновлення порушеного права позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про зобовязання ОСОБА_1 інфраструктури України надіслати до Головного сервісного центру МВС повідомлення ТОВ "Рівнестандарт" щодо проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів та копії долучених до нього документів/додатків, які були надіслані на адресу ОСОБА_1 інфраструктури України листом вих.№2 від 04.01.2019р.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

При цьому, рішення суду задоволення позовної вимоги про зобовязання ОСОБА_1 інфраструктури України надіслати до Головного сервісного центру МВС повідомлення ТОВ "Рівнестандарт" не призведе до втручання у дискреційні повноваження ОСОБА_1 інфраструктури України, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими та закінчуються з прийняттям таким органом виконавчої влади певного рішення, та свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення. При цьому таке рішення є гарантуванням дотримання прав і вимог законодавства та способом повного відновлення порушених прав та інтересів позивача, законності та справедливості в цілому, як це дозволено суду, зокрема, Конституцією України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач не довів правомірності своїх дій, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак, позов слід задовольнити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії ОСОБА_1 інфраструктури України (лист вих.№13627/39/10-18 від 29.11.2018р. та лист вих.№799/39/10-19 від 21.01.2019р.) по не надсиланню до Головного сервісного центру МВС повідомлення ТОВ "Рівнестандарт" щодо проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів та копій документів, надісланих на адресу ОСОБА_1 інфраструктури України.

Зобовязати ОСОБА_1 інфраструктури України (місцезнаходження: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ідентифікаційний номер 37472062) надіслати до Головного сервісного центру МВС (місцезнаходження: 04071, м.Київ, вул.Лук'янівська, будинок 62, ідентифікаційний номер 40109173) повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнестандарт" (місцезнаходження: 33028, Рівненська обл., м.Рівне, вул.Князя Володимира, будинок 28Б, офіс 32, ідентифікаційний номер 38888641) щодо проведення обовязкового технічного контролю транспортних засобів та копії долучених до нього документів/додатків, які були надіслані на адресу ОСОБА_1 інфраструктури України листом вих.№2 від 04.01.2019р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 інфраструктури України (місцезнаходження: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ідентифікаційний номер 37472062) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнестандарт" (місцезнаходження: 33028, Рівненська обл., м.Рівне, вул.Князя Володимира, будинок 28Б, офіс 32, ідентифікаційний номер 38888641) судові витрати у розмірі 3 842 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 01 квітня 2019 року.

Суддя Махаринець Д.Є.