Справа № 569/9821/18
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/242/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 листопада 2018 року, ухвалене суддею Харечко С.П. у м. Рівному о 09 год. 10 хв. у справі № 569/9821/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області ОСОБА_2, Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення № 4 від 15.05.2018 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачем як заступником керівника управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради прийнято наказ про затвердження містобудівних умов та обмежень від 04.07.2017 року № 32/м на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14.07.2017 року. Крім того, позивач вважає, що містобудівні умови і обмеження щодо будівництва багатоповерхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення відповідають містобудівній документації на місцевому рівні, оскільки земельна ділянка для якої видані містобудівні умови і обмеження знаходиться в зоні Ж-4, тобто зоні багатоквартирних житлових будинків. Зазначає, що в містобудівних умовах та обмеженнях власне і містяться умови і обмеження щодо використання земельної ділянки за відповідним цільовим призначенням. Позивач також вважає, що строки притягнення його до адміністративної відповідальності минули, а тому постанову в справі про адміністративне правопорушення слід скасувати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Постанову в справі про адміністративне правопорушення № 4 від 15.05.2018 року головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 4 250 грн. скасовано і закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач, Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області, яка просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає, що позивачем, як заступником керівника управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, прийнято наказ про затвердження містобудівних умов та обмежень від 04.07.2017 року № 32/м на будівництво багатоповерхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення з порушенням будівельних норм, правил, стандартів призначення на земельній ділянці та містобудівної документації на місцевому рівні, а саме будівництво на земельній ділянці, яка за цільовим призначенням призначена для обслуговування виробничої бази.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено те, що 04.04.2018 року головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів з питань архітектури та містобудування Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області ОСОБА_2 на підставі наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.03.2018 року № 253, направлення на проведення позапланової перевірки від 15.03.2018 року № 10 та довідки про результати документальної перевірки від 23.02.2018 року проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради, за результатами якої складно акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 10.

Перевіркою виявлено, що проектування та забудова земельної ділянки на вул. Сковороди, 4 в місті Рівне здійснюється всупереч цільовому призначенню земельної ділянки, що є порушенням абзацу 2 частини 2 статті 24 закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

02 травня 2018 року головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів з питань архітектури та містобудування Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому на підставі акта перевірки зафіксовано порушення надання замовникові містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки з порушенням установленого порядку, містобудівної документації на місцевому рівні, будівельних норм, стандартів і правил під час надання містобудівних умов та обмежень.

15.05.2018 року за результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, головним інспектором будівельного нагляду ОСОБА_2 прийнято постанову № 4 по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96-1 КУпАП за порушення п. 8 ч. 1 ст. 1, п. 7 ч. 5 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 4 250 грн.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як слідує з положень п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, суди перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, повинні зясувати, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 2 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з частиною 1 статті 33 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення. Проте в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Виходячи з наведених тверджень, адміністративне правопорушення передбачене частиною 5 статті 96-1 КУпАП, а саме надання містобудівних умов і обмежень з порушенням установленого порядку, містобудівної документації на місцевому рівні, будівельних норм, стандартів і правил не є триваючим, а вчиняється шляхом одноразової дії надання містобудівних умов і обмежень.

Враховуючи той факт, що містобудівні умови і обмеження № 32/М були надані 04.10.2017 року, а адміністративне стягнення на підставі постанови в справі про адміністративне правопорушення № 4 накладено 15.05.2018 року, то згідно з нормами частини 1 статті 33 КУпАП відповідачем пропущено строк накладення адміністративного стягнення.

Правовим наслідком закінчення строку є неможливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинене нею діяння. В цьому разі провадження не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП.

Кодекс України про адміністративні правопорушення передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії. Отже, у звязку неможливістю здійснення провадження, унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, апеляційним судом встановлено те, що адміністративне стягнення на позивача накладено поза межами строку визначеного частиною 1 статті 33 КУпАП, а отже постанова в справі про адміністративне правопорушення № 4 від 15.05.2018 рокує протиправною і підлягає скасуванню.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A, п. 29).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 288 КУпАП за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 листопада 2018 року в справі № 569/9821/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повний текст виготовлено 29.03.2019 року