Справа № 540/2169/18
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 р.м. ОдесаСправа № 540/2169/18

Категорія: 10.1 Головуючий в І інстанції: Гомельчук С.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 20.11.2018 р. м. Херсон

Пятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

за участю: секретаря Коваль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якій просив суд: скасувати вимогу відповідача від 20 серпня 2018 року форми «Ф» № 12597-25 про сплату позивачем боргу (недоїмки) в сумі 8237,25 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року позов задоволено. Скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 20 серпня 2018 року форми «Ф» за № 12597-25.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заявленого позову, наголошуючи на неповному зясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи та порушення норм матеріального права.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Також, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно (а.с.66).

Відповідно до ст. 229 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим відповідно до законодавства України з 12 грудня 2007 року, номер запису в Єдиному державному реєстрі про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця 0023217, перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку.

31 січня 2008 року позивач був взятий на облік до Головного управління регіональної статистики, 13 грудня 2007 року взятий на облік до ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів в Херсонській області як платник податків (номер взяття на облік - 459929), як платник єдиного внеску (номер взяття на облік 21/10-А12263).

21.04.2017 року позивач звернувся до Херсонської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області із заявою про звільнення його від сплати ЄСВ у зв'язку з пенсійним віком.

Як зазначає позивач, відповіді на вказану заяву ним не отримано.

21 вересня 2018 року позивачем було отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20 серпня 2018 року форми «Ф» № 12597-25, відповідно до якої станом на 31 липня 2018 року за позивачем, як фізичною особою-підприємцем, мається заборгованість зі сплати єдиного внеску, яка становить 8237,25 грн.

Згідно наявного в матеріалах справи витягу з АІС «Податковий блок з єдиного внеску за 2017-2018 роки» борг з єдиного внеску, щодо сплати якого позивачу направлено вказану вимогу, виник з 19.04.2017 року.

Не погоджуючись із наведеною вимогою, посилаючись на те, що із набуттям пенсійного віку позивач звільнений від сплати ЄСВ, останній звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що якщо фізична особа-підприємець мала право на пенсію за віком, але вибрала іншу, то така фізична особа-підприємець має право на звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оскільки вибір виду пенсії не позбавляє набутого права, що пов'язане з певним віком. Суд першої інстанції вказав, що позивач, будучи платником ЄСВ і досягнувши загальнодержавного пенсійного віку та маючи статус пенсіонера, повідомив орган ДФС про набуття статусу пенсіонера та досягнення пенсійного віку шляхом подання письмової заяви із відповідними підтверджуючими документами. Враховуючи, що вказана заява не була спростована, відхилена або неприйнята відповідачем на протязі року, суд першої інстанції дійшов висновку, що такі обставини фіксують факт згоди фіскального органу з платником податків.

Також, задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції послався на те, що в статтю 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» було внесено зміни згідно із Законом № 2148-VІІІ від 03 жовтня 2017 року та доповнено частиною 4 наступного змісту: «Особи, зазначені у пунктах 4 (фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування) та 54 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (60 років), та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.».

За вказаних обставин, суд першої інстанції визнав такою, що не відповідає закону оскаржену вимогу ГУ ДФС в Херсонській області про сплату боргу (недоїмки) від 20 серпня 2018 року форми «Ф» № 12597-25.

Колегія суддів частково погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.

Так, колегія суддів зазначає, що вирішуючи справу, судом першої інстанції не було враховано, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017 року щодо внесення змін до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-V від 08.07.2010 року та викладення її у наступній редакції: «Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу», набрали чинності 01.01.2018 року, а тому підлягають застосуванню саме із вказаної дати.

Разом з цим, згідно наявного в матеріалах справи витягу з АІС «Податковий блок з єдиного внеску за 2017-2018 роки» борг з єдиного внеску, щодо сплати якого позивачу направлено оскаржувану вимогу, виник з 19.04.2017 року. Також, згідно оскаржуваної вимоги про сплату боргу цією вимогою визначено позивачу заборгованість станом на 31.07.2018 року. Тобто, вбачається, що відповідачем виставлена позивачу вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску за період з 19.04.2017 року по 31.07.2018 року.

За таких обставин, вирішуючи справу та визначаючи наявність у позивача обов'язку зі сплати боргу з єдиного внеску, що виник за період з 19.04.2017 року по 31.12.2017 року, підлягають застосуванню норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини та були чинні у цей період, без застосування положень Закону України № 2148-VIII від 03.10.2017 року, що набрали чинності 01.01.2018 року. В свою чергу, при визначенні правомірності нарахування позивачу єдиного внеску за період з 01.01.2018 року підлягають застосуванню вимоги Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-V від 08.07.2010 року, в редакції з наведеної дати та з урахуванням змін внесених Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 року.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-V від 08.07.2010 року (в редакції з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-V від 08.07.2010 року (в редакції з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року) особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у вказаній редакції, від сплати за себе єдиного внеску звільняються фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Право на пенсію за віком, передбачене Законами України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» та від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у редакціях, чинних на час виникнення спірних відносин.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є фізичною особою - підприємцем та з 01.01.2012 року обрав спрощену систему оподаткування.

Проте, згідно матеріалів справи позивач не є пенсіонером за віком та не отримує такий вид пенсії.

Як встановлено судом та підтверджується самим позивачем, ОСОБА_2 з 01.07.2006 року призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ.

Відповідно до частини 1 статті 1, статті 7, пункту «б» статті 12 вказаного Закону, в редакції на момент призначення позивачу пенсії, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1 2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону; б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1 2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України. Особам, які є інвалідами війни, пенсія на визначених у цьому пункті умовах призначається незалежно від віку; в) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей». Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

За таких обставин, враховуючи, що позивачу призначено пенсію за вислугу років, останній, як ФОП, що обрав спрощену систему оподаткування, не звільняється від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакції з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, а тому підстави для скасування оскаржуваної вимоги щодо сплати єдиного внеску з моменту виникнення у позивача такого боргу з 19.04.2017 року по 31.12.2017 року відсутні.

Посилання позивача та суду першої інстанції на ту обставину, що він досяг пенсійного віку та відповідно має право на пенсію за віком, а тому звільняється від сплати єдиного внеску, як ФОП, що обрав спрощену систему оподаткування згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакції з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, колегія суддів вважає помилковими, оскільки при досягненні пенсійного віку позивач не перейшов на пенсію за віком, а відтак він, як пенсіонер, що отримує пенсію за вислугу років, не набув право на пільгу, передбачену частиною четвертою статті 4 наведеного Закону, у вказаній редакції.

При цьому, доходячи такого висновку, колегія суддів також враховує, що Верховний Суд України вже вирішував питання щодо правильного застосування зазначених норм матеріального права при розгляді інших справ. Так, у постановах Верховного Суду України від 23.02.2016 року по справі № 822/4655/14, від 26.01.2016 року по справі № 805/4083/14, від 04.11.2015 року по справі № 805/7269/14, від 06.10.2015 року по справі № 805/435/14, від 26.05.2016 року по справі № 818/2082/14, від 12.03.2015 року по справі № 21-118а15, від 15.04.2014 року по справі № 21-59а14, від 22.04.2014 року по справі № 21-75а14 міститься, зокрема, висновок, згідно з яким фізичні особи-підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і які обрали спрощену систему оподаткування, не звільняються від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Верховний Суд України у вказаних постановах дійшов висновку, що від сплати за себе єдиного внеску звільняються лише ті фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком.

Аналогічні висновки щодо застосування ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакції з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, містяться у постановах Верховного Суду, зокрема, від 10.04.2018 року по справі № 826/28012/15, від 11.12.2018 року по справі № 822/621/16.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно нараховано позивачу до сплати єдиний внесок та направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску за період з 01.01.2018 року з огляду на викладене.

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-V від 08.07.2010 року, з урахуванням змін згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03.10.2017 року, що набрали чинності 01.01.2018 року, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, у вказаній редакції, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Станом на 01.01.2018 року позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», є пенсіонером, фізичною особою - підприємцем та з 01.01.2012 року обрав спрощену систему оподаткування.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з 01.01.2018 року позивач звільнений від сплати за себе єдиного внеску згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-V від 08.07.2010 року, у вказаній редакції.

Таким чином, враховуючи, що згідно матеріалів справи борг зі сплати єдиного внеску позивача по 31.12.2017 року складає 5629 грн., оскаржувана вимога про сплату боргу зі сплати єдиного внеску на вказану суму є правомірною, підстави для її скасування відсутні. В свою чергу, оскаржувана вимога про сплату боргу зі сплати єдиного внеску за період з 01.01.2018 року на суму 2608,25 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову.

Також, підлягають перерозподілу судові витрати та з урахуванням часткового задоволення заявленого позову на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у сумі 557,92 грн. пропорційно до задоволеної частини позову.

Одночасно колегія суддів вважає можливим зазначити, що за ознаками, визначеними пунктом 20 частини 1 статті 4 КАС України, дана справа віднесена до категорії справ незначної складності в розумінні частини 6 статті 12 КАС України.

Обставини, які є критерієм для віднесення справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин 3 та 4 статті 12 КАС України, а також випадки, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України, відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 20.08.2018 року № Ф-12597-25 про сплату боргу (недоїмки) в частині суми у розмірі 2608,25 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) сплачений судовий збір у сумі 557 (п'ятсот п'ятдесят сім) гривень 92 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 01.04.2019 р.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька