Справа № 815/2719/18
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/2719/18

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

ОСОБА_1,

за участю: секретаря судового засідання Пальоної І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агроінтех 2012" на рішення Одеського окружного адміністративного суду яке прийнято 03 жовтня 2018 року у складі суду судді: Тарасишена О. М. по справі за позовом Приватного підприємства "Агроінтех 2012" до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2018 р. №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року Приватне підприємство «Агроінтех 2012» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області: від 15.05.2018 року № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств на 1 714 798 грн.; від 15.05.2018 року № НОМЕР_2, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування на суму 8 836 298 грн.; від 15.05.2018 року № НОМЕР_3, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 1 735 980 грн.; від 15.05.2018 року № НОМЕР_4, яким зменшено суму відємного значення суми податку на додану вартість на суму 232 680 грн.; від 15.05.2018 року № НОМЕР_5, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 74 552, 36 грн.; від 15.05.2018 року № НОМЕР_6, яким збільшено суму грошового зобовязання військового збору на 6 625,72 грн.; від 15.05.2018 року № НОМЕР_7, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено повністю.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, Приватного підприємства "Агроінтех 2012" подало апеляційну скаргу, в якій апелянт посилаючись на те, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, не відповідає завданню і не ґрунтується на засадах адміністративного судочинства, просить, зокрема: скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року по справі № 815/2719/18, та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги Приватного підприємства "Агроінтех 2012" у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що судом першої інстанції було надано невірну правову оцінку фактам, які викладені в ОСОБА_2 податкової перевірки від 03.04.2018 року № 742/15-32-14-01/38184864, так як судом не було досліджено повний текст вказаного акту перевірки, баланс майна Приватного підприємства "Агроінтех 2012", його Статут у новій редакції від 17.07.2015 року, та як вважає апелянт, судом не надано належної правової оцінки доказам наданих позивачем, зокрема, копій первинних документів, що підтверджують реальність вчинення господарських операцій.

При цьому, на думку апелянта, суд першої інстанції проаналізував правомірність винесення лише податкового повідомлення рішення від 15.05.2018 року № НОМЕР_3, не надавши ніякої правової оцінки іншим рішенням.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги Приватного підприємства "Агроінтех 2012", перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС в Одеській області на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 77.1 ст. 77 ПК України, з урахуванням вимог п. 82.1 ст. 82 ПК України, наказу Головного управління ДФС в Одеській області від 01.03.2018 року № 1410, направлень від 03.03.2018 року № 1519/14-01, № 1521/14-01, № 1523/14-01, № 1522/14-01, № 1520/14-01, № 1524/14-01, проведена документальна планова виїзна перевірки Приватного підприємства «Агроінтех 2012» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р., валютного законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р., з питань єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р., відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

За наслідками перевірки складено акт № 742/15-32-14-01/38184864 від 03.04.2018р. (т.1, а.с. 26-89), відповідно до висновків якого встановлено порушення, зокрема:

п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України, ч. 2 ст. 3, ст. 4, ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4, п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, п. 5, п. 6, п. 7, п. 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», що призвело до завищення ПП «Агроінтех 2012» відємного значення обєкту оподаткування податком на прибуток на загальну суму 8 836 298 грн. та заниження податку на прибуток на загальну суму 1 389 362 грн., в т.ч.: 2015 рік на суму 87 620 грн., 2016 рік на суму 1 301 742 грн.;

п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого ПП «Агроінтех 2012» занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 340 685 грн.; в т.ч. по періодам: січень 2016р. в сумі 193 473 грн., лютий 2016р. в сумі 406 343 грн., березень 2016р. в сумі 540 434 грн., квітень 2016р. в сумі 82 726 грн., червень 2016р. в сумі 11 261 грн., липень 2016р. в сумі 1 617 грн., серпень 2016р. в сумі 2 190 грн., жовтень 2016р. в сумі 101 262 грн., листопад 2016р. в сумі 883 грн., грудень 2016р. в сумі 496 грн. та завищено суму відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3 декларації 0110) (рядок 19 декларації 0121-0123, 0130) (переноситься до рядка 16.1 декларації (по рядку 21 Декларації) у сумі 232 680 грн. (грудень 2016р.);

п. 44.2, п. 44.3, п. 44.6 ст. 44 ПК України, в результаті чого встановлено, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, визначених у пункті 44.1 ст. 44 ПК України;

пп. 14.1.47, пп. 14.154 п. 14.1 ст. 14, пп. 162.1.1, пп. 162.1.3, п. 162.1, ст. 162, пп. 163.1.1, пп. 163.1.2, п. 163.1, пп. 163.2.1, пп. 163.2.2 п 163.2 ст. 163, пп. 164.1.1, пп.164.1.2 п. 164.1, пп. 164.2.17 п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 168.1, п. 168.3, пп. 168.4.1, пп. 168.4.2, пп. 168.4.3, 168.4.4., пп. 168.4.5., пп. 168.4.7., п. 168.4 ст. 168, п.171.2 ст. 171 ПК України, у результаті не утримано та не перераховано податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 82488,35 грн., у тому числі за 2015р. 52983,08 грн., 2016р. 29505,27 грн.;

пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення», п. 162.1 ст. 162, п. 163.1, ст. 163, п. 164.5 ст. 164, пп. 167.5.3 п. 167.5, ст. 167, п. 168.1, ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 ПК України, в результаті чого занижено зобовязання з військового збору у загальній сумі 6824,70 грн., у т.ч. за 2015р. 4365,92 грн., 2016р. 2458,78 грн.

За результатами перевірки Головним управління ДФС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення (т.1 а.с. 16-25), а саме:

від 15.05.2018 року № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на 1714 798 грн.;

від 15.05.2018 року № НОМЕР_2, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток на суму 8 836298 грн.;

від 15.05.2018 року № НОМЕР_3, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 1 735 980 грн.;

від 15.05.2018 року № НОМЕР_4, яким зменшено суму відємного значення суми податку на додану вартість на суму 232 680 грн.;

від 15.05.2018 року № НОМЕР_5, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 74 552, 36 грн.;

від 15.05.2018 року № НОМЕР_6, яким збільшено суму грошового зобовязання військового збору на 6 625,72 грн.;

від 15.05.2018 року № НОМЕР_7, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00 грн.

Позивач, не погоджуючись із зазначеними рішеннями контролюючого органу, звернувся з позовом до суду, в якому просить їх скасувати.

Приймаючи рішення по даній справі, суд першої інстанції, за наслідками розгляду вказаного спору дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню та доводи і заперечення учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, далі ПК України) визначається, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. (п. 75.1 ст. 75 ПК України)

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Не може бути предметом планової документальної перевірки питання дотримання платником податків принципу "витягнутої руки", крім випадків перевірки дотримання платником податків вимог підпунктів 140.5.4, 140.5.6 пункту 140.5 статті 140 ПК України.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно п. 77.9 ст. 77 ПК України визначено, що порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 ПК України.

Так, відповідно до змісту статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені ПК України, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого ПК України (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов'язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до змісту вимог п. 86.3 ст. 86 ПК України акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 ПК України, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Згідно п. 86.7 ст. 86 ПК України, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 ПК України, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом пяти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у звязку з необхідністю зясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 ПК України, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 ПК України.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Відповідно до змісту п. 86.8 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 ПК України, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 ПК України, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Так, як вбачається з матеріалів справи Головним управлінням ДФС в Одеській області проведена документальна планова виїзна перевірки Приватного підприємства «Агроінтех 2012» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р., валютного законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р., з питань єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р., відповідно до затвердженого плану документальної перевірки. За наслідками перевірки складено акт № 742/15-32-14-01/38184864 від 03.04.2018р. (т.1, а.с. 26-89), відповідно до висновків якого встановлено порушення податкового законодавства.

На підставі висновків ОСОБА_2 перевірки Головним управління ДФС в Одеській області прийняті податкові повідомлення-рішення (т.1 а.с. 16-25): від 15.05.2018 року № НОМЕР_1, від 15.05.2018 року № НОМЕР_2, від 15.05.2018 року № НОМЕР_3, від 15.05.2018 року № НОМЕР_4, від 15.05.2018 року № НОМЕР_5, від 15.05.2018 року № НОМЕР_6, від 15.05.2018 року № НОМЕР_7.

Відповідно до змісту статті 83 ПК України матеріалами, які є підставами для висновків під час проведення перевірок вважаються: документи, визначені ПК України; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені ПК України або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Так, із змісту положень ПК України вбачається, що документальною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України)

При цьому, згідно змісту вимог п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

При цьому, статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

У відповідності до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 44.3 ст. 44 ПК України передбачено, що платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Таким чином, вищевказаними положеннями законодавства визначено, що перевірка контролюючим органом платника податків з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, тощо, базується на підставі перевірки податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. При цьому перевіряємі контролюючим органом документи мусять відповідати встановленим вимогам законодавства щодо форми та змісту, та мають зберігатися підприємством не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого Податковим кодексом України граничного терміну подання такої звітності

Так, відповідно до змісту акту № 742/15-32-14-01/38184864 від 03.04.2018р. (т.1, а.с. 26-89) контролюючий орган провів перевірку ПП «АГРОІНТЕХ 2012» на підставі наданих Позивачем первинних документів, внаслідок чого встановив, що відповідні задекларовані підприємством господарські операції з купівлі-продажу товарів, у дійсності не відбувались. Вказаний висновок податкового органу обґрунтований, зокрема, встановленою під час перевірки відсутністю в повній мірі первинних документів, які б доводили факт переміщення товарів від продавця до покупців, їх зберігання, факт здійснення розрахунків по даним операціям, тощо.

Апелянт, у своїй скарзі посилається на те, що позивачем з метою доведення факту придбання та продажу зерна і добрив були надані до суду копії договорів купівлі-продажу з додатками, копії видаткових накладних, інші документи; з метою доведення факту придбання та реалізації пального, позивачем були надані до суду копії договорів купівлі-продажу з додатками, копії видаткових накладних, специфікації, подорожніх листів, актів списання; з метою доведення факту здійснення господарських операцій щодо отримання послуг мобільного звязку та надання SIM-карток в оренду, позивачем були надані до суду копії договору з надання телекомунікаційних послуг з додатковою угодою, рахунки, договори оренди, акти приймання-передачі SIM-карток, акти приймання-передачі наданих послуг; з метою доведення факту вчинення господарських операцій отримання в кредит грошових коштів, а також придбання та реалізацію цінних паперів, позивачем були надані до суду копії кредитного договору та додаткових угод до нього, договорів купівлі-продажу цінних паперів та актів приймання-передачі, довідок про операції з цінними паперами.

Як вбачається зі змісту рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року по даній справі, проаналізувавши:

- договір купівлі-продажу № 01/11-13Б від 01.11.2013 року та додаткові угоди до нього від 19.11.2015 року та від 26.02.2016 року (т.1 а.с. 182-184), договір купівлі-продажу № 01/11-13Д від 01.11.2013 року та додаткові угоди до нього від 19.11.2015 року та від 01.12.2015 року (т.1 а.с. 188-190), договір купівлі-продажу № 01/11-13С від 01.11.2013 року та додаткові угоди до нього від 19.11.2015 року та від 01.12.2015 року (т.1 а.с. 191-193), договір купівлі-продажу № 01-07/14П від 01.07.2014 року та додаткові угоди до нього від 19.11.2015 року та від 01.12.2015 року (т.1 а.с. 194-196), договір поставки № 009/КП від 23.02.2016 року (т.1 а.с. 205), судом першої інстанції було зазначено про те, що позивачем не було надано до суду товарно-транспортні накладні, документи складського обліку ячменю, актів приймання-передачі на зберігання, оренди складських приміщень;

- договір поставки № 134 від 21.04.2015 року та додаток № 6 до нього від 21.04.2015 року (т.1 а.с. 209-211), судом першої інстанції було зазначено про те, що позивачем не було надано до суду залізничну накладну, товаросупровідні документи відповідно до п. 3.2 договору поставки, в яких зазначено номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації про якість товару, сертифікати (паспорт) якості заводу-виробника та сертифікати відповідності, що передбачені п. 3.3 договору поставки;

- договір поставки № 01-04А від 01.04.2013 року, додаткову угоду до нього від 25.12.2015 року (т.1 а.с. 215-217), додаткову угоду від 03.09.2015 року (т.1 а.с. 253), договір поставки № 01-04Б від 25.12.2015 року, додаткову угоду до нього від 25.12.2015 року (т.1 а.с. 218-220), додаткову угоду від 03.09.2015 року (т.1 а.с. 250), судом першої інстанції було зазначено про те, що позивачем не надано сертифікати якості, документів складського обліку, інформацію щодо вартості тари, упаковки, маркування товару, специфікації товару.

- договір поставки № 01-04К від 25.12.2015 року, додаткову угоду до нього від 25.12.2015 року (т.1 а.с. 221-223), додаткову угоду від 03.09.2015 року (т.1 а.с. 252), судом першої інстанції було зазначено про те, що позивачем не надано сертифікати якості, документів складського обліку, інформацію щодо вартості тари, упаковки, маркування товару, специфікації товару.

- договір поставки № 01-04В від 01.04.2013 року, додаткову угоду до нього від 25.12.2015 року (т.1 а.с. 224-226), додаткову угоду від 03.09.2015 року (т.1 а.с. 251), судом першої інстанції було зазначено про те, що позивачем не надано сертифікати якості, документів складського обліку, інформацію щодо вартості тари, упаковки, маркування товару, специфікації товару.

- договір поставки № 01-04Д від 01.04.2013 року та додаткову угоду до нього від 25.12.2015 року (т.1 а.с. 227-229), додаткову угоду від 03.09.2015 року (т.1 а.с. 249), судом першої інстанції було зазначено про те, що позивачем не надано сертифікати якості, документів складського обліку, інформацію щодо вартості тари, упаковки, маркування товару, специфікації товару.

- договір поставки № 168 від 03.09.2015 року (т.1 а.с. 235), договір поставки № 38 від 26.11.2015 року (т.1 а.с. 236), судом першої інстанції було зазначено про те, що позивачем не надано документи щодо подальшої реалізації скетч-карток (талонів), аналітичну відомість, в якій відображаються надходження талонів, їх продаж іншим субєктам господарювання чи видача водіям під розпис, документи з зазначенням кількості скетч-карт, їх номінал, що були придбані ПП «Агроінтех 2012» у ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ «Торговий дім «Авіас» та реалізовані підприємствам покупцям, документи із зазначенням кількості скетч-карт, їх номінал та визначенням марки бензину, що були прийняті згідно договорів від ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ «Торговий дім «Авіас» та реалізовані ПП «Агроінтех 2012» на адресу покупців, договір з покупцями на продаж скретч-карток, акти прийому-передачі скретч-карток із зазначенням їх кількості та специфікації (марки бензину), який було списано на собівартість реалізованих товарів (робіт, послуг).

- договір поставки № 38 від 26.11.2015 року (т.1 а.с. 236), судом першої інстанції було зазначено про те, що позивачем не було надано документів щодо подальшої реалізації скетч-карток (талонів), аналітичну відомість, в якій відображаються надходження талонів, їх продаж іншим субєктам господарювання чи видача водіям під розпис, документи з зазначенням кількості скетч-карт, їх номінал, що були придбані ПП «Агроінтех 2012» у ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ «Торговий дім «Авіас» та реалізовані підприємствам покупцям, документи із зазначенням кількості скетч-карт, їх номінал та визначенням марки бензину, що були прийняті згідно договорів від ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ «Торговий дім «Авіас» та реалізовані ПП «Агроінтех 2012» на адресу покупців, договір з покупцями на продаж скретч-карток, акти прийому-передачі скретч-карток із зазначенням їх кількості та специфікації (марки бензину), який було списано на собівартість реалізованих товарів (робіт, послуг) тощо.

- договір про надання телекомунікаційних послуг № 39 від 01.07.2016 року та угоду № 39 від 01.07.2016 року (т.2 а.с. 145-149), судом першої інстанції було зазначено про те, що позивачем не було надано до суду наказів по підприємству, за якими власними працівниками підприємства закріплені SIM карти та в якій кількості, роздруківок витрачених хвилин в розрізі SIM карток, інформації щодо здійснення розподілу вартості використаних телекомунікаційних послуг між підприємствами-покупцями послуг оренди SIM карток та власними працівниками ПП «Агроінтех 2012», інформації щодо критерії за якими було сформовано собівартість оренди.

Дослідивши вказані обставини, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно змісту статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (пункт 1 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Отже, господарська операція являє собою дію або подію, яка веде до змін у фінансовому стані підприємства.

Згідно положень п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Відповідно до положень п.п. 166.2.1 п. 162.2 ст. 162 ПК України, до податкової знижки включаються фактично здійснені протягом звітного податкового року платником податку витрати, підтверджені відповідними платіжними та розрахунковими документами, зокрема квитанціями, фіскальними або товарними чеками, прибутковими касовими ордерами, копіями договорів, що ідентифікують продавця товарів (робіт, послуг) і їх покупця (отримувача). У зазначених документах обов'язково повинно бути відображено вартість таких товарів (робіт, послуг) і строк їх продажу (виконання, надання).

Аналіз значених норм права дає підстави дійти висновку, що реальність здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, та реалізації таких товарів (послуг) має бути підтверджена шляхом оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для визнання господарської операції, як такої, що дійсно відбулась.

Таким чином, суд апеляційної інстанцій, вирішуючи справу по суті, на підставі наданих позивачем первинних документів щодо підтвердження факту реального вчинення спірних господарських операцій, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, та зазначає, що вказані документи як в сукупності так і окремо не підтверджують здійснення господарських операцій щодо придбання та реалізації вказаної продукції позивачем.

При цьому, колегія суддів враховує посилання позивача у своїй апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 06.02.2018 по справі 821/589/17, відповідно до яких Верховний Суд дійшов висновку про те, що відсутність ТТН на транспортування продукції не може автоматично свідчити про безтоварність господарської операції, за наявності інших належних доказів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Верховний Суд в своїх висновках ставить факт відсутності ТТН на транспортування продукції в пряму залежність до факту наявності інших належних доказів, що можуть свідчити про реальність господарської операції.

Відтак доводи апелянта в цій частині є неспроможними, та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Також, окремо розглядаючи доводи апелянта щодо підтвердження фактів використання бензину на власні потреби, та доводи апелянта щодо спростування факту отримання директором ПП «АГРОІНТЕХ 2012» додаткового блага у вигляді бензину та послуг мобільного звязку, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження списання бензину, були надані до суду акти списання, подорожні листи (т.2, а.с. 1-144) по власним автомобілям.

Так, проаналізувавши вказані документи, суд першої інстанції дійшов висновку про їх дефектність з огляду на те, що вказані документи (подорожні листи) (т.2, а.с. 1-144) було складено по власним автомобілям (АСU 39095 ВП6 вантажопасажирський, державний номер НОМЕР_8 та Lada Niva, та містять інформацію лише про списання паливно-мастильних матеріалів за даний період, а не про господарську операцію, на виконання якої було фактично використано легковий та вантажопасажирський автомобілі та не містять достатньої інформації для розрахунку норм витрат палива у ході використання транспорту, в даних документах міститься інформація лише про вид палива бензин (без визначення марки 95 або 92 зокрема) та відсутній маршрут. Також, у подорожніх листах при списанні палива на автомобіль ВАЗ 21214 вказано державний номер автомобіля НОМЕР_9, хоча у підприємстві на балансі не має автомобіля з таким номерним знаком, а наявний Lada Niva, державний номер НОМЕР_10.

Також, судом першої інстанції вказано на недостатність даних документів, так як позивачем не було надано до суду наказів по підприємству щодо впорядкування використання підприємством автомобілів, щодо затвердження порядку використання автомобілів в господарській діяльності підприємства, щодо норм витрат пального, інших первинних документів щодо підтвердження використання автомобілів в господарській діяльності підприємства та підстав для списання бензину на витрати.

Колегія суддів, проаналізувавши дані докази, погоджується із позицією суду першої інстанції та зазначає про те, що зі змісту вказаних подорожніх листів та актів списання пального не можливе встановлення факту використання даних автомобілів саме в рамках господарської діяльності підприємства. При цьому, вищевказані документи містять в собі розбіжності щодо номерних знаків автомобіля ВАЗ 21214, а саме в подорожніх листах за різний період часу вказувалися: номерні знаки даного автомобіля: НОМЕР_11 та ВН 7174 ЕХ, (без зазначення позивачем доказів перереєстрації вказаного транспортного засобу), окрім чого в даних документах наявні дефекти у вигляді: відсутності підписів вповноважених осіб на відпуск автомобіля; відсутності інформації щодо часу виїзду та часу повернення автомобіля з гаражу; відсутності підпису водія, що здійснював повернення автомобіля; відсутності номеру вказаних документів; тощо.

При цьому, колегія суддів враховує доводи апелянта про те, що як контролюючим органом в ОСОБА_2 перевірки, так і судом першої інстанції у своїх висновках помилково вказано назви автомобілів, які наявні на балансі ПП «АГРОІНТЕХ 2012», та зазначає, що відповідно до наданої позивачем ОСОБА_3 відомості по рахунку: 105/Місця зберігання; Необоротні активи за період 01.01.2015 31.12.2016 року (т.3 а.с. 128) вбачається, що в період 2015-2016 року на балансі ПП «АГРОІНТЕХ 2012» знаходились автомобіль LADA NIVA та UAZ. Проте, колегія суддів, дослідивши усі наявні матеріали справи вважає, що вказана технічна помилка висновків суду не спростовує.

Отже, зазначені обставини з урахуванням вищевказаних вимог законодавства щодо оформлення та зберігання усіх необхідних документів задля підтвердження здійснення господарських операцій збоку платника податків дають підстави вважати, що позивачем не доведено використання пального саме в рамках здійснення господарської діяльності, а отже встановлені контролюючим органом порушення позивачем вимог законодавства є обґрунтованими та доводами апеляційної скарги в цій частині не спростовуються.

Крім того, вирішуючи питання щодо отримання директором ПП «АГРОІНТЕХ 2012» додаткового блага, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до змісту п.п. 14.1.47, п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

В матеріалах справи відсутні первинні документи, що підтверджують використання пального та послуг мобільного звязку саме в господарській діяльності підприємства, а також відсутні накази по ПП «АГРОІНТЕХ 2012» щодо визначення списку працівників, за якими підприємством закріплені SIM карти та в якій кількості, роздруківок витрачених хвилин в розрізі SIM карток по привязці до конкретних осіб, окрім чого відсутні будь-які документи на підставі яких можна дійти висновку про використання автомобілів підприємства, а відповідно пального, конкретними особами, що у своїй сукупності не дає можливості здійснити ідентифікацію осіб, які здійснювали використання вказаних послуг.

В той же час, відповідно до матеріалів справи, відповідальним за фінансово-господарську діяльність ПП «АГРОІНТЕХ 2012» за весь період перевірки є директор ОСОБА_2

Згідно пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України матеріальні цінності, які належать роботодавцю та надані у безоплатне користування є доходами, отриманими платником податків як додаткове благо, та, відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України, такі доходи є базою оподаткування податком на доходи з фізичних осіб.

Отже, за вказаних обставин, колегія суддів вважає, що контролюючим органом вірно встановлено отримання додаткового блага у вигляді бензину та послуг мобільного звязку саме директором ПП «АГРОІНТЕХ 2012», та доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.

Також, окремо розглядаючи доводи апелянта щодо підтвердження факту вчинення господарських операцій отримання в кредит грошових коштів та придбання за кредитні кошти з наступною реалізацією цінних паперів, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 533/1 від 03.06.2015 року (т. 3 а.с. 195-197) укладеного між ПП «АГРОІНТЕХ 2012» та АТ КБ «ТК КРЕДИТ», а саме п. 2.2 вказаного Договору визначено, що кредит використовується на цілі, вказані в п. 1.6 Договору, на умовах, зокрема: цільового характеру використання та забезпеченості.

Так, відповідно до п. 1.6 вказаного Договору цільове використання кредиту: поповнення обігових коштів.

Водночас, згідно змісту ОСОБА_2 перевірки (наданого до суду апеляційної інстанції відповідачем по справі) контролюючим органом було встановлено, що ПП «АГРОІНТЕХ 2012» направлено отримані кредитні кошти на фінансування інших підприємств (ОСОБА_2 перевірки, а. 53-54), та вказаний факт не оскаржується позивачем по справі.

Судом також встановлено, що ПП «Агроінтех 2012» в перевіряємому періоді укладало Договори купівлі-продажу цінних паперів з ТОВ Востокпритех ЛТД, ТОВ «Торгова компанія Інтал», ТОВ «Ставр», ТОВ «Карпатибудінвест», ПП Фірма «Родон», ПАТ «ЗНВКІФ».

При цьому, відповідно до наданої апелянтом копії Статуту ПП «Агроінтех 2012» в новій редакції від 17.07.2015 року (т.3 а.с. 117-175) предметом діяльності підприємства не передбачено діяльність у сфері цінних паперів.

Водночас, колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта, викладені у додаткових поясненнях по справі (заява від 14.03.2019 року) (т. 3 а.с. 112 - 113), про те, що позивач здійснював придбання та продаж цінних паперів на підставі договорів брокерського обслуговування, так як дані договори під час проведення перевірки контролюючим органом не досліджувалися та під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції не надавалися.

Крім того, з аналізу договорів купівлі-продажу цінних паперів та актів приймання-передачі цінних паперів до них (т. 3 а.с. 205-225), вбачається, що однією зі сторін по вказаним документам було ПП «АГРОІНТЕХ 2012» із зазначенням підпису директора вказаного підприємства на договорі.

Вищевикладене дає підстави вважати, що отримання кредитних коштів та сплата відсотків за користування такими коштами не повязана із господарською діяльністю ПП «АГРОІНТЕХ 2012», внаслідок чого в порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, з урахуванням вимог п. 4, п. 5, п. 6, п. 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ПП «Агроінтех 2012» включено до рядку 2270 Фінансового звіту субєкта малого підприємництва «Інші витрати» за період з 01.01.2015 року по 31.12.2016 року витрати, що не повязані з фінансово-господарською діяльністю (отримання прибутку), що призвело до їх завищення на загальну суму 8 501 252 грн.

Стосовно решти доводів апелянта колегія суддів вважає, що оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Отже, враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з правильним застосуванням норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відтак, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 271, 289, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агроінтех 2012" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року по справі за позовом Приватного підприємства "Агроінтех 2012" до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2018 р. №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю. В. Осіпов

Суддя: О. І. Шляхтицький