Справа № 620/296/19
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/296/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Тихоненко О.М.,

за участю секретаря Якуш І.В.,

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі - Управління ДМСУ в Чернігівській області, відповідач) про визнання неправомірним та скасування наказу № 89 від 17.10.2018 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов'язання відповідача прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно позивача.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він був змушений покинути країну громадянської належності через переслідування пов'язані з його політичними поглядами. Він є членом політичної партії Студентський Шібір, що є частиною Націоналістичної партії Бангладеш. На позивача чинили тиск члени опозиційної партії «Ліга Авамі» та відкрили проти нього справу. Через побоювання за своє життя позивач вирішив залишити Бангладеш та прибув до України, де звернувся до органів міграційної служби із заявою про надання статусу біженця, проте йому було відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Враховуючи викладене, позивач вважає, що рішення відповідача є незаконним та необґрунтованим, прийнятим без передбачених на те законодавством України підстав, без урахування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

У встановлений судом строк, відповідачем подано відзив на позов, в якому представник Управління ДМСУ в Чернігівській області позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, зважаючи на те, що матеріалами особової справи позивача, побоювання стати жертвою переслідувань достовірними доводами не підтверджується, інформаційні матеріали носять сумнівний та недостовірний характер, оскільки суперечать один одному в цілому і окремо та свідчать, що позивач не тікав від небезпеки, рятуючи своє життя, а залишив територію Бангладешу добровільно. Отже, не існує розумної можливості того, що позивачу буде причинено шкоду або неприйнятні страждання у разі повернення в країну громадянської належності, а існування небезпеки життю позивача не підтверджується жодними документами. Отже, при розгляді заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідачем вивчено матеріали особової справи шукача притулку та досліджено інформацію про країну походження, у зв'язку з чим, з урахуванням норм Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» суб'єкт владних повноважень правомірно відмовив в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Враховуючи наведене, відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), є громадянином Бангладешу, прибув до України та 01.08.2018 подав заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зазначена заява була прийнята до розгляду 26.09.2018 (а.с.26-28).

В заяві-анкеті про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивач зазначив, що в Бангладеш зазнавав переслідувань з боку членів партії Ліга Авамі та стосовно нього сфабриковано справу. Позивач вказав, що зазнав нападів на мітингу та був пошкоджений його будинок, перебувати в країні йому небезпечно, оскільки в Бангладеш має політичні проблеми.

Позивач стосовно себе Управлінню ДМСУ в Чернігівської області надав наступні свідчення:

- є громадянином і уродженцем Народної Республіки Бангладеш, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- за національністю бенгалець, сповідує іслам;

- не одружений, дітей не має, не військовозобов'язаний;

- вільно володіє бенгальською мовою;

- не має жодних документів підтверджуючих його особу та будь-які факти переслідування;

- легально покинув територію Народної Республіки Бангладеш у 29.06.2018;

- нелегально, автомобільним транспортом перетнув державний кордон України в серпні 2018 року з Росії.

Управлінням міграційної служби України в Чернігівській області заява позивача була прийнята до розгляду, з позивачем проведена співбесіда, що підтверджується копією протоколу співбесіди, наявним в матеріалах справи.

Завідувачем сектору з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції відділу у справах іноземців та осіб без громадянства управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Хворовою О.В. 17.10.2018 був складений висновок щодо прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, по справі № 2018CN0025 громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, згідно якого Хворова О.В. вважає за доцільне відмовити громадянину Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем, або особою яка потребує додаткового захисту, на підставі частини 6 статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» як особі, заява якої є очевидно необґрунтованою, тобто у заявника відсутні умови зазначені у пунктах 1 та 13 частини 1 статті 1 цього Закону (а.с.80-88).

За результатами розгляду матеріалів справи позивача відповідачем було прийнято наказ від 17.10.2018 № 89 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі частини шостої статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» як особі, заява якої є очевидно необґрунтованою, тобто у заявника відсутні умови, передбачені пунктами 1, 13 частини 1 статті 1 цього Закону (а.с.89).

Повідомленням № 64 позивача сповіщено про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.90).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з приписами частини другої статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин (частина сьома статті 7 цього Закону).

Згідно частини першої статті 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, зокрема, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

В силу частини першої статті 8 цього Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (частина четверта статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).

Згідно частини шостої статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Управлінням Верховного комісара Організації Об'єднаних Націй у справах біженців видано Керівництво по процедурам та критеріям визначення статусу біженців (відповідно до Конвенції про статус біженця 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців 1967 року) (Женева, 1992), згідно якого процес визначення статусу біженця проходить в два етапи: 1) визначення фактів, які відносяться до справи та 2) встановлення чи відповідають такі факти положенням Конвенції про статус біженця 1951 року та Протоколу щодо статусу біженців 1967 року.

Відповідно до Директиви Європейського Союзу від 29.04.2009 «Про мінімальні стандарти кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців чи осіб, що потребують іншої форми міжнародного захисту, та суть захисту, що надається», яка використовується у практиці Європейського Суду з прав людини, заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними не суперечать конкретній та загальній інформації за його справою; заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутності поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

У відповідності до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісара Організації Об'єднаних Націй у справах біженців, особа повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатись біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа повинна надати свідоцтва повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками. Тобто, особа, яка звертається із заявою про надання статусу біженця повинна надати конкретні документи, які б давали підстави вважати реальною наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань.

Аналізуючи інформацію по країні походження позивача було встановлено, що Народна Республіка Бангладеш - це незалежна держава в Південній Азії, яка межує з Індією та М'янмою, з населенням більше 168 млн. чоловік. Столицею є місто Дакка. Відрізняється значною етнокультурною різноманітністю, офіційна мова - бенгальська. Є аграрно- індустріальною державною з економікою, що розвивається.

Бангладеш є країною з величезною густиною населення. Переважаючою національністю є етнічні бенгальці, що складають 98 % населення країни. Основними релігіями держави є - іслам (89%) та індуїзм (9,2%).

Бангладеш є правовою державою, де працює система судових та правоохоронних органів.

Бангладеш - це унітарна держава, за формою правління парламентська республіка. Незалежність від Великобританії була здобута в 1971 році. Основними партіями Бангладешу є «Ліга Авамі» та «Націоналістична партія Бангладеш» (далі - НПБ). Ці дві політичні сили ведуть боротьбу за владу в Бангладеш близько п'ятнадцяти років та почергово домінують одна над одною.

НПБ це найбільша правоцентристська партія Бангладеш, в теперішній час основна партія опозиції, не представлена в парламенті Бангладеш. Чотири основні принципи партії - це віра у всемогутність Аллаху, демократія, бенгальський націоналізм та соціально- економічна справедливість. Партія виступає проти комунізму, соціалізму, розширення індійсько-бангладешського співробітництва і регіональної інтеграції.

Відповідно до Конституції НПБ членом партії може стати особа, яка досягла 18 років, а членські внески становлять 5 таків. Члени партії чи підтримуючі їх організації мають унікальні членські документи.

Авалі Ліг є лівоцентристською партією Бангладеш, заснованою у Східному Пакистані в 1949 році. Основними ідеологічними ідеями партії є бенгальський націоналізм, соціал- демократія, лівоцентризм та секуляризм.

В Бангладеш не відбувається жодних військових, політичних конфліктів, а також конфліктів на релігійному, національному чи мовному підґрунті, політична і економічна ситуації є стабільними.

Крім того, відповідно до офіційної інформації, викладеної в листі Міністерства закордонних справ України від 21.07.2017 № 640/17-500-1955, «за підсумками моніторингу та опрацювання зазначеного питання Посольством України в Індії, що покриває Бангладеш за сумісництвом, зазначена країна не є проблемною у плані забезпечення базових прав людини, у т.ч., і на політичну та громадську діяльність. Західні держави, в першу чергу, непокоїть масова нелегальна міграція з НРБ, яка фактично заохочується владою у цій країні як спосіб зниження соціально-економічних проблем.

Для дипустанов країн ЄС та Північної Америки в Дацці та Нью-Деллі вже стала звичною практика того, що громадяни НРБ з метою отримання візи зловживають питанням політичного переслідування. Як правило, реакція дипмісій на подібні звернення є негативною.

У 2017 році, по мірі наближення країни до загальнонаціональних парламентських виборів, у Бангладеш спостерігається поступове загострення протистояння владної коаліції та опозиції. Триває подальша ісламізація окремих прошарків бангладешського суспільства, хоча й владі поки вдалося помітно знизити рівень терористичної активності.»

Таким чином, аналізуючи вищевикладену інформацію по країні походження позивача можна дійти висновку, що переслідувань за релігійними, національними чи расовими ознаками, а також через належність до певних соціальних груп чи політичних переконань в даній країні не відбувається.

За результатами співбесіди позивач не надав жодних реальних доказів та не навів конкретних фактів його переслідування, не зміг логічно та послідовно пояснити неузгодженості в наданих ним відомостях. Виходячи з аналізу наданих позивачем світлин, як доказ переслідування, не можна зробити висновок, що він перебував в лікарні та отримав саме ті травми, про які вказав раніше, а отже ці світлини не є доказом переслідування останнього в Бангладеш.

З викладеного слідує, що відповідачем при прийнятті рішення було проведено збір та аналіз інформації про країну походження, про особу заявника, за наслідками перевірки якої не встановлено наявність фактичних доказів того, що побоювання позивача стати жертвою переслідувань в країні походження є реальними, а тому обґрунтовано прийнято наказ про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідачем доведена правомірність винесеного рішення про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, а позивачем не доведена наявність обставин, передбачених пунктами 1, 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» необхідних для задоволення його заяви, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Керуючись ст. 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 (АДРЕСА_1);

Відповідач: Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області (вул. Шевченка, 51-а, м. Чернігів, 14000, ).

Повний текст рішення складено 02.04.2019.

Суддя О.М. Тихоненко