Справа № 520/8789/18
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 р.Справа № 520/8789/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Тацій Л.В.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 21.11.18 року по справі № 520/8789/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1П.) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Харківській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.04.2018 р. №0-2020 про визначення суми податкового зобов'язання у розмірі 62313,60 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що належна позивачу будівля свинарнику використовується ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності для вирощування овець, а відтак, згідно з п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, ця будівля має пільги у справлянні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв'язку із чим нарахування податку у розмірі 62313,60 грн. є протиправним.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 р. позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ГУ ДФС у Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував приписи пп. «ж» п. 266.2 ст. 266, п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст.12, абз. 4 п. 291.4 ст. 291, п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ( далі - ПК України).

Так, заявник не погоджується із визначенням судом статусу позивача як сільськогосподарського товаровиробника із посиланням на Закон України «Про сільськогосподарський перепис». Натомість, в розумінні пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Вважає, що посилання позивача на визначення статусу сільськогосподарського товаровиробника на Закон України «Про сільськогосподарський перепис» як на норму права, що підлягає застосуванню в цілях визначення статусу з метою застосування податкової пільги, є безпідставним, оскільки згідно преамбули вказаного Закону ним врегульовано інші суспільні відносини та він не може бути застосований до спірних правовідносин у сфері встановлення, нарахування та сплати податкового зобов'язання.

Окрім того, ст. 291.4 вищезазначеного розділу ПК України, визначено, що платниками єдиного податку є перша, друга, третя та четверта група платників.

Відповідно до абз.4) п.291.4 ст.291 ПК України, четверта група це сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітній) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Тобто, зазначений розділ встановлює критерії, які мають бути дотримані платниками податків для обрання та перебування на відповідній групі платників єдиного податку.

Отже, враховуючи те, що четверта група, це сільськогосподарські товаровиробники, а ст. 14 ПК України визначено, що в розумінні податкового кодексу ними можуть бути лише юридичні та фізичні особи - підприємці, а отже і пільга, передбачена абз. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України, може бути застосована лише для четвертої групи платників єдиного податку.

Окрім того, позивачем не було доведено, що нежитлова будівля загальною площею 1298,2 кв.м. використовувалась ним під час здійснення підприємницької діяльності.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції прийнято без дотримання законодавчого змісту норм наведених правових актів щодо спірних відносин, з наданням невірної правової оцінки обставинам справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв'язку з чим просить її залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 р. - без змін.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання, призначеного на 02.04.2019 року, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Матеріалами справи підтверджено, що під час розпаювання майна колишніх колгоспів ОСОБА_1 набув у власність нерухоме майно, а саме будинок виробничий (свинарник № 6), площею 1298,2 кв.м., розташований за адресою: смт. Нова Водолага, вулиця Харківська, 169 "д".

Право власності на будівлю підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 1197305 від 08 серпня 2003 року.

ОСОБА_1 займається вирощуванням і відгодівлею овець - зазначена діяльність відповідає коду 01.45 'Розведення овець і кіз" згідно Національного класифікатора України "Класифікація видів економічної діяльності" ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року № 457.

Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507 (далі - ДК 018-2000), до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" належать будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інші. А саме: код 1271.1 "Будівлі для тваринництва", код 1271.2 "Будівлі для птахівництва, код 1271.3 "Будівлі для зберігання зерна, код 1271.4 "Будівлі силосні та сінажні, код 1271.5 "Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, код 1271.6 "Будівлі тепличного господарства, код 1271.7 "Будівлі рибного господарства, код 1271.8 "Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва, код 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші".

Можливість здійснення такої діяльності без реєстрації фізичною особою-підприємцем, із дотриманням певних умов, зумовлена нормами абзацу 8 підпункту 165.1.24 пункту 165.1 статті 165 ПК України.

29 червня 2018 року позивач отримав податкове повідомлення-рішення від 23 квітня 2018 року № 0-2020, відповідно до якого згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України позивачу визначено суму податкового зобовязання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 р., у розмірі 62313,60 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним повідомленням-рішенням, в порядку, встановленому статтею 56 ПК України, ОСОБА_1 звернувся до Державної фіскальної служби України із відповідною скаргою. Рішенням ДФС України № 14529/С/99-99-11-02-01-14 від 24 вересня 2018 року скарга залишена без задоволення, а оскаржуване повідомлення-рішення - без змін.

При цьому, підставою відмови у задоволенні скарги вказано "не надано документів, що підтверджують використання будівлі у сільськогосподарській діяльності, та виконання умов наданого договору".

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах позивач як особа, котра використовує за призначенням обєкт нерухомого майна будівлю свинарника (для утримання поголівя овець) та одержує дохід від результатів господарювання у сфері сільського господарства (від продажу поголівя овець) підпадає під визначення сільськогосподарського товаровиробника, а відтак, у силу п. "ж" п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не має обовязку сплачувати за будівлю свинарника податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п.21.1 ст.21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими Законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

01 січня 2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст.266 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп.265.1.1. п.265.1 ст.265 ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, входить до складу податку на майно.

У розумінні ст.266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України).

Згідно з пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з абзацом 2 підпункту ґ) пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Податкове повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України).

Приписами пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пп."ж" пп.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України не є об'єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Тобто, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Так, в розумінні пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Крім того, у пп. 14.1.235 ст.14 ПК України визначено, що визначення сільськогосподарського товаровиробника виключно для цілей глави 1 "Спрощена система оподаткування, обліку та звітності" розділу XIV цього Кодексу "Спеціальні податкові режими", до якої віднесено четверту групу сільськогосподарські товаровиробники, в яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Таким чином, визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, застосовується виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено самим пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України.

З системного аналізу правових норм слідує, що до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ "Податок на майно".

Відповідно до пп.5.2, 5.3 ст.5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Поняття "сільськогосподарський товаровиробник", що міститься у Законі України "Про сільськогосподарський перепис" та у ПК України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень п.5.3 ст.5 ПК України.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

Відтак, будівлі, які використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Перевірка законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку дій суб'єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Слід зазначити, що в межах спірних правовідносин дослідженню підлягає приналежність нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, що належить позивачу на праві приватної власності, до об'єктів, з яких справляється податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначений ст.266 ПК України.

Абзацом 11 ст. 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» № 2238-ІІІ від 18.01.2001 передбачено, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Матеріалами справи підтверджено, що під час розпаювання майна колишніх колгоспів ОСОБА_1 набув у власність нерухоме майно, а саме будинок виробничий (свинарник № 6), площею 1298,2 кв.м., розташований за адресою: смт. Нова Водолага, вулиця Харківська, 169 "д".

Право власності на будівлю підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 1197305 від 08 серпня 2003 року.

ОСОБА_1 займається вирощуванням і відгодівлею овець - зазначена діяльність відповідає коду 01.45 'Розведення овець і кіз" згідно Національного класифікатора України "Класифікація видів економічної діяльності" ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року № 457.

У даній спірній ситуації, колегія суддів приймає до уваги, що цільове призначення будівлі, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1, є використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Так, у 2016 році ОСОБА_1 уклав із СТОВ "КАРАТ" договір № 4 про закупівлю сільськогосподарської продукції (худоби у живій вазі) від 27 грудня 2016 року (далі - Договір), згідно якого ОСОБА_1, як сільськогосподарський товаровиробник, зобовязався у строк до 31 грудня 2018 року виробити (виростити) сільськогосподарську продукцію (вівці - ярки суягні, віком не менше 2 років, вагою не менше 45 кг, у кількості 44 голів, загальною вагою не менше 1980 кг, по ціні 35,00 гривень за кілограм живої ваги на загальну суму 69300 гривень) та передати її Контрактанту (СТОВ "КАРАТ"), а СТОВ "КАРАТ" зобовязалось сприяти ОСОБА_1, як сільськогосподарському товаровиробнику, у виробництві зазначеної продукції, прийняти і оплатити її. (а.с. 35-38).

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, зазначена вище будівля, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1, відносяться до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127), клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

З метою додаткового підтвердження обставин використання будівлі у сільськогосподарській діяльності шляхом вирощування, розведення, відгодування продукції тваринництва, ОСОБА_1 звернувся до Новодолажської селищної ради. Депутатом Новодолажської селищної ради ОСОБА_2 (на території виборчого округу якого розташована будівля, що підтверджується відомостями сайту ради http://vodolaga-gromada.gov.ua/info/page/1069) проведено обстеження будівлі, про що складений відповідний акт, згідно якого: при обстеженні в присутності свідків виявлено, що ОСОБА_1 дійсно з 2016 року в приміщенні виробничого будинку (свинарник № 6), що знаходиться у його власності, вирощує овець. Виявлено 22 дорослих і 17 голів ягнят, та корм для їх годування.

Таким чином, належними та допустимими доказами і в порядку, визначеному абзацом 9 підпункту 165.1.24 пункту 165.1 статті 165 ПК України, підтверджено самостійне вирощування, розведення, відгодовування ОСОБА_1 продукції тваринництва у виробничому будинку (свинарник № 6), площею 1298,2 кв.м., розташованому за адресою смт. Нова Водолага, вулиця Харківська, 169 "д".

Разом з тим, податковим органом, як в суді першої, так і апеляційної інстанції не спростовано використання позивачем зазначених будівель у сільськогосподарській діяльності.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, тобто є сільськогосподарським товаровиробником. Будівля, які належить позивачу на праві приватної власності, використовується сільськогосподарськими товаровиробниками безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Наведені фактичні обставини є підставою для висновку, що вказана будівля не є обєктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги на обґрунтування визначення сільськогосподарського товаровиробника лише пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, оскільки вказана норма застосовується для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу, а не при визначенні суми грошового зобов'язання контролюючим органом.

Окрім того, відповідно до норм ПК України вимога про те, що сільськогосподарський товаровиробник має бути юридичною особою стосується платників єдиного податку 4 групи. Для всіх інших правовідносин сільськогосподарським товаровиробником може бути як фізична, так і юридична особа, яка є платником єдиного податку, так і та, що знаходиться на загальній системі оподаткування.

Згідно з ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, всупереч наведеним положенням, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність його рішення, що оскаржується.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про факт порушення владним субєктом прав та інтересів платника податків у сфері публічно-правових відносин у галузі справляння єдиного внеску, у звязку з чим позов підлягає задоволенню шляхом скасування оскаржуваного рішення від 23.04.2018 р. №0-2020.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв'язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 року по справі № 520/8789/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови складено 02.04.2019 року