Справа № 826/139/15
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/139/15 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Кротюк О.В. Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемко Р.А., на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемко Р.А., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду із адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемко Р.А., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - Уповноважена особа, Фонд) в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльності Уповноваженої особи щодо включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПAT «Єврогазбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною сумою в розмірі 197 500,00 грн. на підставі договору банківського вкладу з фізичною особою №349734 від 18.06.2014 року;

- зобов'язати Уповноважену особу включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Європейський газовий банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на суму 197 500,00 грн., на підставі договору банківського вкладу № 349734 від 18.06.2014 року в порядку визначеному чинним законодавством;

- визнати протиправною бездіяльність Фонду щодо не включення до Загального реєстру вкладників ПАТ «Європейський Газовий Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відомостей про позивача щодо відшкодування коштів за вкладами ПAT «Єврогазбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 197 500,00 грн., на підставі договору банківського вкладу № 349734 від 18.06.2014 року;

- зобов'язати Фонд включити в Загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Європейський Газовий Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивача щодо відшкодування коштів за вкладами ПAT «Єврогазбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 197 500,00 грн., на підставі договору банківського вкладу № 349734 від 18.06.2014 року;

- зобов'язати Фонд затвердити Загальний реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Європейський Газовий Банк» за рахунок Фонду щодо відшкодування коштів за вкладами AT «Єврогазбанк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 197 500,00 грн. на підставі договору банківського вкладу № 349734 від 18.06.2014 року;

- зобов'язати Фонд вчинити дії, щодо виплати грошових коштів у розмірі, визначеному ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що розміщені за договором банківського рахунку у ПАТ «Європейський Газовий Банк» на користь позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є вкладником ПАТ «Європейський газовий банк» (далі - Банк), що підтверджується договором банківського вкладу № 349734 від 18.06.2014 року (далі по тексту - Договір № 349734).

18.06.2014 року ОСОБА_3 було внесено на депозитний рахунок НОМЕР_1, відповідно до умов Договору № 349734, кошти в розмірі 197 500 грн. Зазначене підтверджується квитанцією від 18.06.2014 року (а.с.10).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.07.2014 року № 57 розпочато з 17 липня 2014 процедуру виведення ПАТ «Європейський газовий банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від18.11.2014 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Європейський газовий банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 18 листопада 2014 року.

Оскільки, позивач, як вкладник, не отримала гарантовану законом суму відшкодування вкладу, в тому числі і за наслідком безпосереднього звернення до Фонду, зазначене стало підставою для її звернення до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту - Закон № 4452-VI) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказаний Закон № 4452-VI є спеціальним, ним врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI визначено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банка-боржника. Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд. Отже, правовідносини між Фондом та вкладниками не породжують прав та обов'язків для банку.

Таким чином, спір між Уповноваженою особою Фонду і вкладниками банку щодо включення відповідних фізичних осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, є публічно-правовим.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 4452-VI встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно з частиною 5 статті 45 Закону № 4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 48 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Згідно з статтею 49 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до частиною 2 статті 45 Закон № 4452-VI визначено, що Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Таким чином, з вказаних норм законодавства вбачається, що віднесення вимог до певної черги погашення здійснюється Уповноваженою особою протягом 90 днів з дня опублікування відомостей про ліквідацію банку. Рішення ж про ліквідацію було прийнято 12 липня 2016 року, з цієї дати до четвертої черги відносяться вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Отже, єдиними критеріями віднесення вкладника - фізичної особи (у тому числі фізичних осіб - підприємців) до четвертої черги є перевищення виплаченої Фондом суми та вимога, що фізична особа не є пов'язаною особою банку.

Разом з цим, враховуючи вимоги частини 1 статті 26, а саме Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 N 14 затверджено Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами (далі - Положення).

Положення розроблено, відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і визначає порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) коштів за вкладами фізичних осіб, а також порядок здійснення виплат коштів за вкладами протягом дії тимчасової адміністрації в межах суми, гарантованої Фондом, за рахунок цільової позики Фонду (п.1 Розділу 1 Положення).

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку (пункт 3 розділу 3 Положення).

Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (п.2. розділу 4 Положення).

Для отримання коштів вкладник або інша особа (представник, спадкоємець тощо) звертається до Фонду із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування. Рекомендована форма заяви наведена в додатку 13 до цього Положення.

Заяви про виплату гарантованої суми відшкодування розглядаються у строк, що не перевищує трьох календарних місяців (п.9 розділу 4 Положення).

Згідно пункту 1, 2 розділу 5 Положення після одержання Загального Реєстру (Реєстру переказів) та коштів від Фонду банк-агент відповідно до умов договору, укладеного з Фондом, починає виплати гарантованих сум відшкодувань.

Банк-агент забезпечує доступність отримання вкладниками гарантованих сум відшкодувань у будь-якій установі банку.

Пунктом 2 розділу 6 Положення встановлено, що вкладник або його представник, який звертається за отриманням гарантованої суми відшкодування, пред'являє відповідальному працівнику банку-агента свій паспорт або інший документ, що посвідчує особу (далі - паспортний документ). Фізичні особи - резиденти додатково пред'являють реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспорт, у якому контролюючими органами зроблено відмітку про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта.

Якщо виплата здійснюється шляхом переказу за результатами розгляду індивідуальних звернень до Фонду, заявник надсилає/подає Фонду копії документів, зазначених у пункті 2 цього розділу.

Тобто, виплата вкладів, в силу положень норм Закону № 4452-VI, здійснюється Фондом не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (1 ст. 28 Закону).

Вказана виплата здійснюється через банки-агенти на підставі відомостей Загального Реєстру (Реєстрі переказів).

Відомості Загального реєстру формуються на підставі переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, який формується та подається до Фонду Уповноваженою особою Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Проте це загальне правило не виключає можливості здійснити виплату Фондом за результатами розгляду індивідуальних звернень до Фонду. Такі звернення можуть бути подані як вкладником так і іншою особою. Розгляд такого питання становить строк який не перевищує трьох місяців.

Уповноважена особа зобов'язана забезпечити перевірку правочинів протягом дії тимчасової адміністрації, а не під час ліквідації банку.

Отже, вказане свідчить про необґрунтованість мотивації, викладеної у листі відповідача, оскільки станом на 27.11.2014 року Банк перебуває в стані ліквідації. Проте тримісячний строк розгляду звернення позивача від 06.11.2014 року не сплинув, що дає підстави для висновку про відсутність бездіяльності Фонду.

Окрім того, Закон встановлює, що Уповноважена особа формує повідомлення про нікчемність правочину. Це може єдиною підставою для фактичної відмови у виплаті коштів, окрім тих, які зазначені у ч.4 ст. 26 Закону, оскільки інших Законом не встановлено. Жодних повідомлень про ці обставини, від Уповноваженої особи до позивача не надходило.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про наявну бездіяльність Уповноваженої особи щодо включення ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПAT «Єврогазбанк» за рахунок Фонду в розмірі 197 500,00 грн. на підставі Договору № 349734.

Зазначене встановлено під час розгляду справи і в суді першої інстанції, адже доказів щодо включення до Переліку вкладників суду позивача, суду не надано, як і не надано доказів щодо наявності передбачених Законом підстав для відмови у виплаті позивачу гарантованої суми коштів за вкладом.

Також, підлягає задоволенню позовна вимога про зобов'язання Уповноваженої особи включити ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Європейський газовий банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 197 500,00 грн. на підставі договору банківського вкладу № 349734 від 18.06.2014 року.

Щодо позовних вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, то колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що вони задоволенню не підлягають, оскільки тримісячний строк розгляду заяви позивача не сплив, а відтак, зазначені вимоги є передчасними.

Разом з тим, наявність ініціювання вкладником процедури індивідуального звернення (передбаченої п.9 розділу 4 Положення) щодо виплати гарантованої суми вкладу, зумовлює таку виплату не на підставі Загального реєстру, а на підставі рішення Фонду, що відповідає змісту абз.2 п.2 розділу 6 Положення.

Таким чином, зазначені вимоги позивача про зобов'язання Фонд включити вкладника до відповідного реєстру є помилковими та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Між тим, наведені доводи позивача зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки судом першої інстанції законно та обґрунтовано задоволено позов в частині визнано протиправною бездіяльності Уповноваженої особи та зобов'язано Уповноважену особу включити ОСОБА_3 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Європейський газовий банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з належною їй сумою в розмірі 197 500,00 грн.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Отже, доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційних скаргах, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» Оберемко Р.А. - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2015 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.