Справа № 161/4382/19
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без розгляду

29 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/3594/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Большакової О.О.,

суддів: Глушка І.В., Макарика В.Я.,

перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2019 року (суддя першої інстанції Олексюк А.В., м. Луцьк, рішення проголошене 15.03.2019 о 15:10 год.) у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до начальника відділу ведення Державного рестру виборців Луцької міської ради ОСОБА_2 про зобовязання виключити зі списку виборців,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до начальника відділу ведення Державного реєстру виборців Луцької міської ради ОСОБА_2 про зобовязання виключити його зі списку виборців України на виборах Президента України.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Із таким рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2019 року зазначену апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі ч. 5 ст. 270 КАС України.

25.03.2019 ОСОБА_1 повторно подано апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2019 року разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що повний текст рішення отримано ним 19 березня і в той же день відправлено апеляційну скаргу. Просить врахувати зазначені обставини і поновити строки подання апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без розгляду з огляду на наступне.

Особливості провадження у справах щодо уточнення списку виборців передбачені статтею 274 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 278 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення за наслідками розгляду справ, визначених статтями 273-277 цього Кодексу, можуть бути подані у дводенний строк з дня їх проголошення, а на судові рішення, ухвалені до дня голосування, - не пізніш як за чотири години до початку голосування.

Імперативною вимогою частини п'ятої статті 270 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що днем подання позовної заяви, апеляційної скарги є день їх надходження до відповідного суду. Строки подання позовних заяв і апеляційних скарг, встановлені у справах, визначених цією статтею, не може бути поновлено. Позовні заяви, апеляційні скарги, подані після закінчення цих строків, суд залишає без розгляду.

Згідно матеріалів справи, оскаржуване судове рішення проголошене 15.03.2019 о 15:10 год. у відкритому судовому засіданні за участю позивача.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції 25.03.2019.

Отже, подавши апеляційну скаргу лише 25.03.2019, тобто через десять днів після проголошення рішення суду, апелянт пропустив передбачений законом дводенний строк.

Покликання апелянта на те, що повний текст було отримано ним лише 19 березня 2019 року суд вважає безпідставними, так як частиною 5 статті 270 Кодексу адміністративного судочинства чітко встановлено, що строки подання апеляційних скарг, встановлені у справах, визначених цією статтею, не може бути поновлено.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що Європейська Конвенція Про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв'язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

У справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що у разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» Суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (п. 35).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 241, 248, 270, 272, 273, 278 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

у задоволенні клопотання ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2019 року у адміністративній справі № 161/4382/19 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5