Справа № 2040/6274/18
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 р.Справа № 2040/6274/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Бенедик А.П. , Гуцала М.І. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРФІН-ІНВЕСТ" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року (головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., повний текст складено 29.03.19) року по справі № 2040/6274/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРФІН-ІНВЕСТ"

до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИВ:

03.08. 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Марфін-Інвест» (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позов до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними дії посадових осіб відповідача, що виявилися у порушенні 11.05.2018 року порядку проведення документальної планової перевірки, а саме: в ненаданні 11.05.2018 року позивачу посвідчень учасників перевірки перед її початком.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів апеляційної скарги, позивач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема, ст.81 ПК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 19.04.2018 року прийнятий наказ відповідачем №2794 «Про проведення документальної перевірки ТОВ «Марфін-Інвест» за період діяльності з 02.03.2016 року по 31.12.2017 рік».

25.04.2018 року повідомлення про проведення перевірки від 19.04.2018 року №410 вручено директору позивача ОСОБА_1

11.05.2018 року працівники відповідача ОСОБА_2 відповідно до направлення на перевірку №4297; ОСОБА_3 відповідач до направлення на перевірки №4298; ОСОБА_4 відповідно до направлення на перевірку №4299; ОСОБА_5 відповідно до направлення на перевірку №4300; ОСОБА_6 відповідно до направлення на перевірку №4301; ОСОБА_7 відповідно до направлення на перевірку №4302, прибули за адресою розташування позивача з метою здійснення перевірки позивача.

11.05.2018 року працівникам відповідача відмовлено у допуску до перевірки, про що складено акт не допуску від 11.05.2018 року №3425/20-40-14-02-08/40313712. Суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову, дійшов до висновку що під час перевірки працівниками відповідача були особи посвідчені відповідно до правил встановлених наказом Державної фіскальної служби України від 23.10.2014 року №207 «Про службові посвідчення працівників органів Державної фіскальної служби».

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Аналізуючи викладені вище норми, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вищенаведена норма ПК України встановлює вичерпний перелік документів, що мають бути предявлені посадовими особами податкового органу в повному обсязі платнику податків, що є обовязковою умовою, яка надає право приступити до проведення перевірки. Дана норма не встановлює альтернативних видів документів, які можуть замінити зокрема службове посвідчення.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.08.2018 року в справі №820/18328/14.

За вищенаведених обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що працівники відповідача правомірно на підставі наказу Державної фіскальної служби України від 23.10.2014 року №207 «Про службові посвідчення працівників органів Державної фіскальної служби» не предявили перед початком свої посвідчення.

В своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач не спростовує даного факту, а лише повторює правову позицію викладену в суді першої інстанції та вказує на зміст наказу Державної фіскальної служби України від 23.10.2014 року №207 «Про службові посвідчення працівників органів Державної фіскальної служби» (далі наказ №207).

На підставі п. 3 даного наказу №207 дозволено до отримання посвідчень, зразки яких затверджені цим наказом, посадовим особам фіскальної служби використовувати посвідчення посадових осіб органів доходів і зборів при незмінності назви посади працівника; начальникам головних управлінь, митниць, Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників, ДПІ (СДПІ), спеціалізованих департаментів та органів, що утворені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 311, видавати працівникам довідки про їх приналежність до посадових осіб органів ДФС, які використовувати виключно з паспортом громадянина України.

Колегія суддів, вважає дані правовідносини унормовані правилами Податкового кодексу України, який не містить посилань на можливість регулювання даного питання нормативними актами локального характеру.

Крім цього, можливість тимчасового користування довідками замість службового посвідчення передбачений як тимчасовий захід, та не спростовує вимог Податкового кодексу України про його предявлення перед початком перевірки.

Разом з тим, колегія суддів зауважує на тому, що пояснення директора позивача датованих 11.05.2018 року містять інформацію про предявлення працівниками відповідача 6 направлень та 2 посвідчень працівників відповідача перед початком перевірки о 14:00 годині (а. с. 42).

За наведених вище обставин, колегія суддів, вважає що у позивача були відсутні підстави для не допуску до перевірки 2 працівників відповідача, оскільки вимоги п.81.1 ст.81 ПК України щодо обовязкового предявлення службових посвідчень цими працівниками відповідача були виконані.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, зокрема, неправильне тлумачення п.81.1 ст.81 ПК України, тому судове рішення підлягає зміні з підстав та мотивів відмови у задоволенні позову, а апеляційна скарга частковому задоволенню

Апеляційна скарга не містить посилань на доводи, що є підставою для зміни судового рішення.

Проте, в силу приписів ч.2 ст.308 КАС України, яка каже, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів, вважає можливим вийти за межі доводів та вимог апеляційної скарги у звязку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно до п.2 ч.1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Колегія суддів, вважає можливим судове рішення змінити з підстав та мотивів у задоволенні позову, а апеляційну скаргу задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРФІН-ІНВЕСТ" задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року по справі № 2040/6274/18 змінити з підстав та мотивів відмови у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_8
Судді ОСОБА_9 ОСОБА_10
Повний текст постанови складено 29.03.2019 року