Справа № 803/1424/16
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2509/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року, ухвалену суддею Мачульським В.В. у м. Луцьку про відмову у відкритті провадження у адміністративній справі № 803/1424/16 за позовом ОСОБА_1 до голови Рожищенської державної адміністрації Волинської області ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду у якому просить суд зобов'язати визначити розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі, завданих неправомірними діями і бездіяльністю відповідача та притягнути до відповідальності голову Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що неправомірними діями і бездіяльністю голова Рожищенської районної державної адміністрації Волинської області ОСОБА_2 завдала позивачу моральної шкоди.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 з мотивів непідсудності спору адміністративним судам.

Не погодившись з цією ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її до суду апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції недостатньо повно дослідив обставини справи та суть позовної заяви.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 листопада 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 у звязку з не усуненням недоліків апеляційної скарги повернено позивачу.

Постановою Верховного Суду від 08 лютого 2019 року вказану вище ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу направлено на продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки сторони належним чином повідомлені не зявилися в судове засідання.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Приймаючи оскаржуване рішення про повернення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі має приватноправовий характер.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на момент подання позовної заяви) (далі КАС України) визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У відповідності до частини другої статті 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Виходячи з суті визначення справи адміністративної юрисдикції даного в пункті 1 частини 1 статті 3 КАС України, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Публічно-правовий спір є видом правового спору, для якого характерні наступні ознаки:

- спір виникає з публічно-правових відносин;

- сторонами спору є суб'єкти публічно-правових відносин, серед яких особливим правовим статусом наділені органи публічної адміністрації;

- сфера виникнення спору зумовлена реалізацією публічного інтересу;

- предметом спору є рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів публічно-правових відносин, які порушують або можуть порушити права, свободи та інтереси інших суб'єктів..

Отже, наявність у правовідносинах лише субєкта владних повноважень не є визначальною ознакою для віднесення спору до публічно-правового. Необхідним у таких правовідносинах є й наявність публічного інтересу.

З цих міркувань виходив і законодавець при прийнятті правової норми, яка міститься в частині 2 статті 21 КАС України, в якій йде мова про те, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Іншими словами, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогами про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень або іншого порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин.

Як вірно зясував суд першої інстанції, в позовній заяві не заявлено вимог про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень або іншого порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, а лише вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з цього, суд першої інстанції при прийнятті оскарженої ухвали дійшов до вірного висновку про те, що спір у цій справі є приватноправовим та підлягає розгляду судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року в справі № 803/1424/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повний текст складено 29.03.2018 року