Справа № 161/2123/19
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/2123/19
Провадження № 2-а/161/110/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського сектору реагування патрульної поліції Маневицького відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області ОСОБА_2 про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 13.01.2019 року відповідачем відносно нього було складено постанову серії ДПО18 № 507931 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Зі змісту постанови слідує, що він 13.01.2019 року о 12 год. 40 хв., керуючи транспортним засобом AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_1, заїжджаючи на територію автостанції смт. Маневичі не виконав вимогу дорожнього знаку 3.1 «Рух заборонено». Вважає дану постанову незаконною та необґрунтованою, виходячи з наступного. Зазначив, що даний дорожній знак розташований з порушенням вимог, передбачених ПДР України та ДСТУ 4100:2014. На підставі викладеного, просить суд скасувати постанову серії ДПО18 № 507931 від 13.01.2019 року винесену відповідачем відносно нього за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Разом з тим, позивачем було подано до суду заяву з проханням поновити йому строк звернення до суду з даним позовом, пропуск якого був спричинений з незалежних від нього причин. Так, копію оскаржуваної постанови він фактично отримав засобами поштового звязку, звичайним листом 02.02.2019 року, який згідно відбитку поштового штампу був надісланий йому лише 24.01.2019 року.

29.03.2019 року від відповідача на адресу суду надійшло заперечення (відзив) проти позову про скасування постанови на обґрунтування якого останній зазначив, що дорожній знак 3.1 «Рух заборонено», який знаходиться на території автостанції смт. Маневичі встановлений у відповідності до ДСТУ та фактичне місце його розташування визначене технічним паспортом автостанції «Маневичі». В задоволенні позову просив відмовити повністю.

До початку судового засідання позивачем подано заяву, відповідно до якої він просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, причину неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності суду не надав.

З урахуванням того, що відповідач скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, у якій останній виклав свої заперечення щодо позову ОСОБА_1, суд вважає за можливе провести розгляд даної справи за відсутності поліцейського СРПП Маневицького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_2

Дослідивши письмові та електронні докази по справі, суд приходить до наступного.

Статтею 289 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, може бути оскаржена протягом десяти днів з дня вручення такої постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ч. 1, 2 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства, а також обставини, якими позивач обґрунтовує поважність причини пропуску строку на звернення до суду з даним позовом, які визнаються поважними, суд вважає за можливе поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк для звернення з позовною заявою.

Судом встановлено, що 13.01.2019 року поліцейським СРПП Маневицького ВП ГУНП у Волинській області сержантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серії ДПО18 № 507931 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 13.01.2019 року о 12 год. 40 хв. ОСОБА_1, рухаючись в смт. Маневичі по вул. Луцька, керуючи транспортним засобом AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_1, в порушення вимог п. 8.1 ПДР України, під час руху на території автостанції не виконав вимогу дорожнього знаку 3.1 «Рух заборонено», тим самим вчинив правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с. 3).

Згідно п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 33.3 ПДР України «Заборонні знаки» - дорожній знак 3.1 «Рух заборонено» забороняє рух усіх транспортних засобів у випадках, коли: початок пішохідної зони позначено знаком 5.33 Знак 5.33 «Пішохідна зона»; дорога та (або) вулиця перебуває в аварійному стані і непридатна для руху транспортних засобів; у такому випадку обовязково додатково встановлюється знак 3.43 Знак 3.43 «Небезпека».

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, не визнавав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію» (далі - Закон) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з ст. 31 Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 74 КАС України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вищевказані норми адміністративно судочинства визначають обовязок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Спору щодо фактичних обставин у сторін не було. Підставою для звернення до суду є різна правова оцінка дій позивача при заїзді на територію автостанції в смт. Маневичі за наявності дорожнього знаку 3.1 «Рух заборонено».

Свої позовні вимоги позивач фактично обґрунтовує тим, що дорожній знак 3.1 «Рух заборонено» встановлений на території автостанції смт. Маневичі без визначених національних стандартів.

Національний стандарт України «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування. ДСТУ 4100-2014» поширюється на дорожні знаки, призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов і режимів руху на автомобільних дорогах і вулицях згідно з Правилами дорожнього руху, а також правила їх застосування на всіх дорогах, що експлуатують та будують.

Відповідно до пункту 8.2-1. Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Аналогічні вимоги до встановлення дорожніх знаків закріплені у підпункті 10.1.1 ДСТУ 4100-2014.

З відеозапису із камери зовнішнього спостереження, що встановлена на автостанції смт. Маневичі, який був долучений відповідачем до свого заперечення на позов вбачається, що позивач, рухаючись в смт. Маневичі по вул. Луцька (в напрямі кпп. Дольськ), здійснив маневр повороту ліворуч та заїхав на територію автостанції попри наявність дорожнього знаку 3.1 «Рух заборонено».

Так, досліджуючи вищевказаний відеозапис, а також фотовитяги, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до переконання, що дорожній знак 3.1 «Рух заборонено», який встановлений на автостанції смт. Маневичі, не перебував у зоні видимості ОСОБА_1 відносно напрямку його руху, а відтак останній не мав можливості побачити чи дізнатись про його наявність.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи докази в їх сукупності, з урахуванням конкретних обставин дорожньо-транспортної ситуації за участю позивача, а також Національних стандартів України «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування. ДСТУ 4100-2014» та ПДР України, суд вважає, що фактичне розташування на території автостанції смт. Маневичі дорожнього знаку 3.1 «Рух заборонено», позбавило ОСОБА_1 можливості уникнути вчинення даного адміністративного правопорушення, оскільки такий (дорожній знак) знаходився не за напрямом руху останнього.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Суд вважає за необхідне зазначити, що встановлена під час розгляду даної справи обставина щодо неналежного розміщення дорожнього знаку, яке у конкретному випадку позбавило можливості уникнути позивачем вчинення адміністративного правопорушення, є самостійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови, винесеної відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не доведена, а тому вважає за необхідне позов задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв'язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

На підставі ст. ст. 122, 251, 280, 286, 287 КУпАП, керуючись ст. ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, Національними стандарамит України «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування. ДСТУ 4100-2014», ПДР України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Поліцейського сектору реагування патрульної поліції Маневицького відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області ОСОБА_2 про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову Поліцейського сектору реагування патрульної поліції Маневицького відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області ОСОБА_2 ДПО18 № 507931 від 13 січня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 02 квітня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_3