Справа № 1340/4457/18
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/613/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Глушка І.В., Гуляка В.В.

за участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Львівського прикордонного загону на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Крутько О.В., м. Львів) у справі №1340/4457/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок,-

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Львівського прикордонного загону в якому просила визнати протиправною бездіяльність Львівського прикордонного загону щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 в день виключення із списків частини (08.05.2018) компенсації за неотримане речове майно; стягнути з Львівського прикордонного загону на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 08.05.2018 по 28.08.2018 у сумі 32075,55 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Львівського прикордонного загону щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 в день виключення із списків частини компенсації за неотримане речове майно.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 08.05.2018 по 28.08.2018 в розмірі 32075 (тридцять дві тисячі сімдесят п`ять ) грн. 55 коп.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що відповідно до ч. 2 п. 11 Положення про орган охорони державного кордону, Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 15.02.05 №116, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.05 за № 294/10574 фінансування видатків та забезпечення діяльності органу охорони державного кордону здійснює Адміністрація Державної прикордонної служби України. Оскільки військова частина не є розпорядником коштів ( розпорядником коштів є ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та фінансується з державного бюджету, то, відповідно, відповідач не може передбачити наперед компенсаційні витрати для їх виплати необхідно оформляти заявки до відповідного органу. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував той факт, що позивач був поінформований щодо порядку черговості з приводу отримання коштів, та дав згоду очікувати виплату по мірі надходження коштів.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу за вх. №К-3500/19 від 15 лютого 2019 року в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законне, обґрунтованим та мотивованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права. Позивач вважає, що наведені апелянтом у апеляційній скарзі підстави та обставини для скасування оскаржуваного рішення суду є надуманими, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

05.05.2018 позивачем було подано рапорт Начальнику Львівського прикордонного загону про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, на який отримано відповідь про неможливість виплати , по причині відсутності відкритих асигнувань для її виплати.

Наказом начальника 7 прикордонного загону (I категорії) Західного регіонального управління (I категорії) Державної прикордонної служби України №83-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас та наказом від 08.05.2018 №117-ос виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення.

Згідно службової записки від 08.05.2018 року розмір грошової компенсації, нарахованої за не отримане речове майно за час проходження служби в ДПСУ згідно довідки розрахунку №46 військовослужбовцю старшому прапорщику ОСОБА_1 , звільненої на підставі наказу військової частини НОМЕР_1 №117-ос від 08.05.2018 року за статтею 26 ч.6 п В (за віком) становить 26 566,09 грн.

28.08.2018 року позивачу перераховано заборгованість компенсації за неотримане речове майно при звільненні в сумі 26167,6 грн.

Позивач вважає дії відповідача щодо невиплати в день виключення зі списків особового складу компенсації, за неотримання під час проходження військової служби речового майна протиправними, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону).

Згідно частини першої статті 9-1 Закону речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до п.п 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до абзаців 1, 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 26167,6 грн.

Грошову компенсацію виплачено лише 28.08.2018, тобто з порушенням приписів законодавства про проведення повно розрахунку в день виключення військовослужбовця із списків особового складу.

Взявши до уваги викладене, суд апеляційної інстанції вважає дій Львівського прикордонного загону щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплати ОСОБА_1 в день виключення із списків частини (08.05.2018) компенсації за неотримане речове майно протиправними.

Щодо стягнення з Львівського прикордонного загону середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 08.05.2018 по 28.08.2018 (113 календарних днів) 32075,55 грн., суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Спеціальним законодавством України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця.

Верховний Суд України при тлумаченні положень статей 3 Кодексу законів про працю України, 18 Закону України Про міліцію вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова від 17.07.2015 у справі № 21-8а15).

Порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника визначений Кодексом законів про працю України.

Відповідно до приписів частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховним Судом України у постанові від 15.09.2015 (справа № 21-1765а15) зазначено, що передбачений частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 Кодексу законів про працю України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За висновком Верховного Суду України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Абзацом третім пункту 3 Порядку № 100 передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно абзаців першого та третього пункту 2 Постанови № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом першої інстанції встановлено, що середній заробіток згідно особистої картки грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 283,85 грн. в день (17315.12 / 61 день).

Середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні із 08.05.2018 по 28.05.2018 (113 кал. днів) становить 32075,55 грн. (283,85 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) * на 113 (кількість днів затримки)).

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівського прикордонного загону залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі №1340/4457/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді І. В. Глушко
В. В. Гуляк
Повний текст постанови складений 01 квітня 2019 року.