Справа № 2340/4732/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4732/18 Суддя (судді) першої інстанції: П.Г. Паламар
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Фермерського господарства «Петраківське» до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Фермерське господарство «Петраківське» звернулося до суду з даним позовом, в якому просить зобов'язати відповідача відновити порушене протиправними і незаконними діями ГУ ДФС у Черкаській області (які полягають у відмові ФГ «Петраківське» в наданні (підтвердженні) статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2018 рік) право на отримання (підтвердження) статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2018 рік шляхом відновлення в реєстрі платників єдиного податку відповідної інформації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем подано всі необхідні документи для підтвердження статусу платника єдиного податку, однак податковим органом не підтверджено статус платника єдиного податку четвертої групи на 2018 рік, що позивач вважає протиправним, вказуючи на відсутність правових підстав для такої відмови. Також зазначає, що єдиною підставою виключення з реєстру платників єдиного податку ФГ «Петраківське» може бути рішення ГУ ДФС в Черкаській області про анулювання реєстрації платника єдиного податку у разі наявності податкового боргу протягом двох послідовних кварталів, яке відповідачем не прийнято.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року адміністративний позов задоволено, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що Головне управління ДФС у Черкаській області, приймаючи рішення щодо непідтвердження позивачу статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2018 році діяло на підставі та в межах повноважень, визначених законом, оскільки позивач з 01 січня 2018 року став платником єдиного податку четвертої групи, вимоги пп. 291.5-1.3. п. 291.5-1 ст. 291 Податкового кодексу України щодо відмови в такій реєстрації (неможливості застосування спрощеної системи оподаткування) за наявності податкового боргу до спірних правовідносин не застосовуються.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального права. Апелянт наголошує, що п.п.291.51 ст.291 Податкового кодексу України вказано, що не може бути платником єдиного податку четвертої групи суб'єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), тому відмова контролюючого органу у підтвердженні статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2018 рік є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін та вказує на правомірність висновків суду першої інстанції, зазначає про безпідставність доводів викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Фермерське господарство «Петраківське», як суб'єкт господарювання - юридична особа, зареєстроване 07.03.2007, за основним видом діяльності «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур», місцезнаходження: 20531, Черкаська область, Катеринопільський район, с. Петраківска та перебуває на податковому обліку, як платник єдиного податку IV групи (з 2016 року).

13.02.2018 ФГ «Петраківське» подано до Головного управління ДФС у Черкаській області звітну податкову декларації платника єдиного податку четвертої групи за 2018 рік, відомості про наявність земельних ділянок, розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2017 рік, що підтверджується квитанціями №1.

Позивачем платіжними дорученнями № 580 від 18.04.2018 на суму 443,10 грн, № 612 від 05.07.2018 на суму 443,10 грн сплачено задекларовані податкові зобов'язання з єдиного податку за 1-2 квартали 2018 року.

03.07.2018 ФГ «Петраківське» звернулося в порядку п. 299.9 ст. 299 Податкового кодексу України до Звенигородської ОДПІ (Катеринопільське відділення) ГУ ДФС в Черкаській області із запитом про підтвердження статусу платника єдиного податку 4 групи.

Листом ГУ ДФС в Черкаській області надано відповідь від 10.07.2018 № 29191/23-00-12-0910, де повідомлено, що у зв'язку з наявністю боргу в ІКП по орендній платі з юридичних осіб станом на 01.01.2018 року в сумі 0,06 грн фермерському господарству відмовлено в поданні (підтвердженні) статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2018 рік.

Аналогічна відповідь ГУ ДФС в Черкаській області міститься і в листі від 27.02.2018 №8805/23-00-12-0910.

Позивач, вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права та інтереси порушеними, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів перед судом правомірність своїх дій, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, пунктом 298.8 ст.298 ПК України передбачено, що порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку четвертої групи здійснюється відповідно до підпунктів 298.8.1-298.8.4 цієї статті.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб'єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

За положеннями пункту 299.2 цієї статті центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Щорічне підтвердження статусу платника єдиного податку, умови та порядок такого підтвердження встановлені правилами підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України.

Таким чином, оскільки з 01 січня 2018 року позивач автоматично набув статусу платника єдиного податку четвертої групи, контролюючий орган зобов'язаний внести відповідні відомості до реєстру платників єдиного податку та інформаційних мереж, а також на вимогу позивача надати підтвердження його статусу (довідку).

Приймаючи рішення шляхом направлення листа про відмову підтвердження статусу платника єдиного податку, податковий орган розглянув документи для підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2018 рік, відмовив з посиланням на п.п. 291.5-1.3, п.291.5-1 ст. 291 Податкового кодексу України.

Разом із тим, у межах спірних відносин йдеться про підтвердження статусу платника єдиного податку, а не про обрання або перехід на спрощену систему оподаткування.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав неприйнятними доводи контролюючого органу про наявність податкового боргу у сумі 0,06 грн, як підставу відмови у підтверджені статусу платника єдиного податку з посиланням на норми пп. 291.5-1.3. п. 291.5-1 ст. 291 Податкового кодексу України, оскільки ці норми встановлюють умови за якими суб'єкти господарювання не можуть бути платниками єдиного податку четвертої групи. Умовою, яка виключає набуття цього статусу, серед іншого, є податковий борг станом на 1 січня базового (звітного) року, і ця умова не стосуються підтвердження статусу такого платника.

Позивач у даному випадку з 01 січня 2018 року став платником єдиного податку четвертої групи, вимоги пп. 291.5-1.3. п. 291.5-1 ст. 291 Податкового кодексу України щодо відмови в такій реєстрації (неможливості застосування спрощеної системи оподаткування) за наявності податкового боргу до спірних правовідносин не застосовуються.

Крім того, способом реалізації владних управлінських функцій за наявності встановлення обставин під час проведення документальної перевірки, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), є прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку. Проте, відповідачем не проводилась документальна перевірка позивача, а також не приймалося рішення про анулювання реєстрації шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі №816/543/17, від 16.04.2018 року у справі №808/657/16, від 08.05.2018 у справі №816/1088/17.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, натомість, відповідачем не доведено, що Головне управління ДФС у Черкаській області приймаючи рішення щодо не підтвердження позивачу статусу платника єдиного податку четвертої групи у 2018 році діяло на підставі та в межах повноважень, визначених законом.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк