Справа № 620/238/19
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/238/19

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Тихоненко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною бездіяльності, визнання неправомірним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі МО України, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Чернігівський обласний військовий комісаріат (переформований у Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо порушення строків розгляду заяви позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, які визначені ч. 2 п. 13 Порядку № 975, визнання неправомірним та скасування рішення відповідача від 28.12.2018 № 134 виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії та зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням останньому ІІІ групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до та у розмірі встановленому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що МО України в порушення Порядку № 975 не було розглянуто на протязі місяця його заяву про виплату одноразової грошової допомоги. Крім того, вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок настання інвалідності як військовослужбовцю, який отримав захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оскільки внаслідок поранення одноразова грошова допомога виплачується незалежно від періоду, строку настання інвалідності.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Даною ухвалою надано строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Представником МО України, в межах встановленого судом строку 12.02.2019 подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та зазначає, що відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», завершити виплату страхових сум за страховими випадками, що сталися до 1 січня 2007 року, відповідно до Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядку виплат їм та членам їх сімей страхових сум, здійснюється згідно з вказаним вище Порядком. Нарахування та виплата одноразової грошової допомоги здійснюється шляхом прийняття відповідачем відповідного рішення на підставі поданих документів. З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти будь-яке рішення, що стосується конкретного розміру виплат. Слід зауважити, що законодавство Радянського Союзу у період проходження позивачем військової служби та після звільнення зі служби також передбачало отримання документа, що свідчить про причини та обставини поранення, за відповідною формою. Отже, вважають, що для прийняття рішення за відсутністю визначених законодавством документів, у МО України підстав немає.

Представником Чернігівського ОТЦК та СП подані пояснення щодо позову, в яких просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та зазначив, що приймаючи до уваги, що поранення позивач отримав будучи військовослужбовцем строкової військової служби, то права на одноразову грошову допомогу позивач не має. Також зазначає, що у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці громадяни України, які проходять службу на території України. Позивачем не надано жодних доказів, які б підтвердили, що останній проходив військову службу в Збройних Силах України або був військовослужбовцем іншого утвореного відповідно до законів України військового формування та правоохоронного органу спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Позивачем 14.02.2019 подано до суду відповідь на відзив (заперечення), в якій останній зазначив, що МО України, як суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Обставини справи та доводи (докази) відповідача повинні встановлюватись лише в межах тієї обставини на підставі якої позивачу було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Додаткові обставини (докази), про які заявляє у відзиві на позов відповідач і які не були підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, розглядатись та братись до уваги не повинні, бо ці обставини (докази) не були підставою для відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги спеціально створеною у МО України комісією. Також зазначає, що відповідач не наділений повноваженнями з конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 28.11.2018 № 322/1/18 дск з 28.12.2018 Чернігівський обласний військовий комісаріат переформовано у Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Згідно наказу військового комісара Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 28.12.2018 № 1 з 28.12.2018 Чернігівський обласний військовий комісаріат припинив функціонування, а на його базі діє Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Згідно посвідчень серії НОМЕР_1 позивач є учасником бойових дій та серії НОМЕР_2 особою з інвалідністю 3 групи (а.с.22-23).

Позивач з 18.05.1983 по 19.08.1985 проходив військову службу в лавах Збройних Сил колишнього Радянського Союзу та в період з 30.11.1984 по 19.08.1985 приймав участь у бойових діях на території республіки Афганістан, що підтверджується копіями військового квитка № НОМЕР_3 та довідки Чернігівського об`єднаного міського військового комісаріату від 23.08.2012 № 4/759 (а.с.17-21).

Відповідно до висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 18.09.2012 № 1009/Ж описані рубці є наслідком загоєння ран, що могли утворитися внаслідок осколочних поранень, які могли бути спричинені в період проходження військової служби в республіці Афганістан в 1985 році (а.с.24).

Згідно копії витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2091 від 26.10.2012 поранення, ЗЧМТ-контузія головного мозку і захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.25).

Як вбачається з довідки Чернігівської обласної МСЕК серії АВ № 0111875 позивачу 05.11.2013 встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 26). При повторному обстеженні позивачу повторно встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка серії АВА № 018566 від 01.12.2015) (а.с. 27).

07.07.2016 (вх. № 84 від 07.07.2016) позивач звернувся до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 з заявою та відповідними документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності (а.с.28), які в подальшому 11.07.2016 були направлені на адресу Чернігівського ОВК (а.с.29) та 13.07.2016 ІНФОРМАЦІЯ_4 надіслав вказані документи до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (а.с.30).

Згідно витягу з протоколу від 19.08.2016 № 72 розглянувши документи позивача комісія прийшла до висновку про необхідність їх направлення на доопрацювання, оскільки в наданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби (а.с.31), про що листом від 31.08.2016 № 5/3461с повідомлено позивача (а.с.32).

Вважаючи вказані дії МО України неправомірними позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.10.2017 позов ОСОБА_1 задовольнено частково. Визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо повернення заяви ОСОБА_1 з доданими документами про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. Скасовано протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19 серпня 2016 року № 72 в частині не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та повернення документів на адресу Чернігівського обласного військового комісаріату. Зобов`язано Чернігівський обласний військовий комісаріат направити на адресу Міністерства оборони України заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги (а.с.33-36).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2017 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.10.2017 залишено без змін (а.с.37-39).

02.01.2018 ІНФОРМАЦІЯ_4 на виконання рішення суду надіслано документи ОСОБА_1 до Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги за рішенням суду (а.с.40)

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, були розглянуті подані позивачем документи та 26.01.2018 прийнято рішення, оформлене протоколом засідання комісії № 9 про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги (а.с.41), про що листом від 01.02.2018 № 5/402 с повідомлено позивача (а.с.42).

Вважаючи вказане рішення МО України неправомірним позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.05.2018 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано неправомірним рішення Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168) виражене у формі протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.01.2018 № 9 в частині відмови у призначенні та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_4 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Скасовано протокол засідання комісії Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168) з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.01.2018 № 9 в частині відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_4 ) одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_4 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в порядку та розмірах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2018 апеляційну скаргу МО України задоволено частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.05.2018 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірним рішення Міністерства оборони України, викладене у формі протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 січня 2018 року № 9 в частині відмови у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Скасовано рішення, оформлене протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 січня 2018 року № 9 в частині відмови у призначенні та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, з 05 листопада 2013 року, відповідно до ст. 16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.43-45).

07.08.2018 ІНФОРМАЦІЯ_4 на виконання рішення суду надіслано документи ОСОБА_1 до Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги за рішенням суду (а.с.46).

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, були розглянуті подані позивачем документи та 28.12.2018 прийнято рішення, оформлене протоколом засідання комісії № 134 про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність останньому встановлена понад 3-місячний термін (а.с.50), про що листом від 09.01.2019 № 5/86с повідомлено позивача (а.с.51).

Вважаючи вказану відмову протиправною позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи третю групу інвалідності позивачу встановлено 05.11.2013.

На день звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги на підставі статей 16, 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", діяв Порядок № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.

Згідно пункту 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Частиною другою пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99).

Статтями 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються.

Держави-учасниці Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди.

Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

Законом України Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року від 07.06.2001 № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року.

Відповідно до статті 1 даного Протоколу на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.

Зазначеними міждержавними Угодами не встановлено порядок отримання одноразової грошової допомоги, проте, вказаними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.

Оскільки, позивач є громадянином України, постійно проживає на території України, його захворювання пов`язане із виконанням ним обов`язків військової служби у Радянському Союзі, він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 2 п. 13 Порядку № 975 розпорядник бюджетних коштів повинен прийняти у місячний строк після надходження заяви про призначення одноразової грошової допомоги рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надіслати його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Посилання відповідача на інші обставини (викладені у відзиві на позовну заяву), які не були підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги не приймаються, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до правової позиція наведеної в постановах Верховного суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, від 02 лютого 2016 року у справі № 804/14800/14 спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, що дають найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в частині визнання неправомірним та скасування рішення Міністерства оборони України від 28.12.2018 № 134 вираженого у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії та зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням III групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії відповідно до та у розмірі встановленому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Щодо позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності Міністерства оборони України щодо порушення строків розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, які визначені ч. 2 п. 13 Порядку № 975, останні задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як вже зазначалось вище з заявою та відповідними документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності позивач звернувся 07.07.2016 (а.с.28), які в подальшому 11.07.2016 були направлені на адресу Чернігівського ОВК (а.с.29) та 13.07.2016 ІНФОРМАЦІЯ_4 надіслав вказані документи до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (а.с.30).

Згідно витягу з протоколу від 19.08.2016 № 72 розглянувши документи позивача комісія прийшла до висновку про необхідність їх направлення на доопрацювання, оскільки в наданих матеріалах немає підтверджень настання інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби (а.с.31), про що листом від 31.08.2016 № 5/3461с повідомлено позивача (а.с.32).

Вважаючи вказані дії МО України неправомірними позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.10.2017 позов ОСОБА_1 задовольнено частково. Визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо повернення заяви ОСОБА_1 з доданими документами про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. Скасовано протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19 серпня 2016 року № 72 в частині не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та повернення документів на адресу Чернігівського обласного військового комісаріату. Зобов`язано Чернігівський обласний військовий комісаріат направити на адресу Міністерства оборони України заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги (а.с.33-36).

Таким чином зазначеною вище постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.10.2017, шляхом задоволення позовних вимог ОСОБА_1 розглянуто питання по суті викладене в заяві останнього від 07.07.2016, як наслідок в даному випадку бездіяльність відповідача щодо порушення строків розгляду заяви позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відсутня.

Стосовно клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, Кодексом адміністративного судочинства України визначено встановлення судом судового контролю, як право суду, а не його обов`язок, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку щодо відмови позивачу у задоволенні даного клопотання.

Керуючись статтями 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання неправомірною бездіяльності, визнання неправомірним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Міністерства оборони України від 28.12.2018 № 134 вираженого у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням III групи інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії відповідно до та у розмірі встановленому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач: Міністерство оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, );

Третя особа: Чернігівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Гетьмана Полуботка, 68, м. Чернігів, 14013, ).

Повний текст рішення складено 02.04.2019.

Суддя О.М. Тихоненко