Справа № П/811/3414/15
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2019 року м. Дніпросправа № П/811/3414/15

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційними скаргами Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року (суддя суду 1 інстанції ОСОБА_1П.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області про визнання наказу неправомірним, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції України Кіровоградської області, начальника Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області ОСОБА_3, Олександрійського ВП ГУ національної поліції в Кіровоградській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України Кіровоградської області, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила:

- визнати неправомірним наказ начальника УМВС України в Кіровоградській області від 6. 11. 2015 року № 383 о/с, яким її звільнено у запас Збройних Сил за п. 64 «г», через скорочення штатів, та скасувати його;

- поновити її на роботі та зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Кіровоградській області та його начальника, ОСОБА_3 задовольнити її рапорт про подальшу службу в Національній поліції України на посаді визначеній відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію»;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Кіровоградській області, та його начальника, ОСОБА_3, та Олександрійський ВП ГУ національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити їй грошове та речове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області, Олександрійський ВП ГУ Національної поліції в Кіровоградській області на її користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. (т.1а.с.22-29)

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на час звільнення вона мала на утриманні дитину-інваліда, знаходилась у відпустці по догляду за дитиною, яка має інвалідність та потребує постійного догляду, до досягнення нею шестирічного віку та перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради як одинока мати. Вказує на неправомірність звільнення її з органів внутрішніх справ, оскільки звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України через скорочення штатів, відповідно до розділу 7 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ допускається лише при відсутності можливості подальшого використання на службі. При цьому, порушено вимоги пункту 17 зазначеного Положення, яким встановлено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством. Проте, всупереч норм трудового законодавства її звільнили без обов'язкового працевлаштування. Також вказує, що її звільнення не відповідало нормам «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію», оскільки вона виявила бажання перейти на службу в Національну поліцію, про що подала відповідний рапорт. Однак, на момент звільнення та в подальшому її рапорт не було розглянуто в установленому порядку.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення моральної шкоди зазначає, що незаконним звільненням були порушені її законні права як одинокої матері та її дитини, проігноровано всі роки її служби, принципи законності і моралі, вона втратила віру у справедливість, можливість працювати, що призвело до моральних страждань. Внаслідок дій відповідача у неї стався гіпертонічний та серцевий криз, включно до лікарського втручання, що підтверджується медичними документами.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області від 06.11.2015 № 383 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, капітана міліції ОСОБА_2.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді слідчого, слідчого відділення Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області.

Зобовязано Головне Управління Національної поліції в Кіровоградській області розглянути кандидатуру ОСОБА_2 для зайняття посади у відповідності до п. 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області та видати відповідний наказ з цього приводу.

Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_2 заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (т.1 а.с.203-207)

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2016 року апеляційні скарги Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області, Управління МВС України в Кіровоградській області задоволено частково. Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року скасовано. Позов задоволено частково.

Зобовязано начальника Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області розглянути рапорт ОСОБА_2 про подальшу службу в Національній поліції відповідно до норм ст.ст. 49, 61 Закону України «Про національну поліцію» та прийняти відповідне рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (т.2 а.с.93-95).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 травня 2018 року касаційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області задоволено частково. Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.02.2016 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд, зокрема, дійшов висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про неправомірність спірного наказу. Спірний наказ прийнято УМВС, тоді як суд відповідачем суд першої інстанції його не залучив, а поновлюючи ОСОБА_2 на посаді в УМВС не вказав субєкта, який зобовязаний видати відповідний наказ. ГУ НП, з огляду на свій правовий статус, завдання та осяг повноважень, по суті є правонаступником УМВС. Водночас, в контексті спірних правовідносин, які виникли з прийняттям спірного наказу від 6 листопада 2015 року, участь УМВС у цій справі як відповідача є потрібною, позаяк вирішення питання щодо поновлення позивача на раніше займаній посаді у відомстві, яке перебуває у процесі припинення (на дату розгляду справи запису про припинення УМВС як юридичної особи немає), не може вирішувати правонаступник (ГУ НП), який, в свою чергу, повинен вирішити питання про можливість переведення з цього відомства. (т.2 а.с.138-147)

23 листопада 2018 року позивачем подано заяву про уточнення складу відповідачів та позовних вимог до них, відповідно до якої відповідачами визначено: Головне управління Національної поліції України в Кіровоградській області та Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Кіровоградській області та позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Кіровоградській області від 06.11.2015р. №383 о/с в частині її звільнення, капітана міліції ОСОБА_2, з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ;

- поновити її на роботі на посаді слідчого, слідчого відділення Олександрійського міського відділу УМВС України в Кіровоградській області з дня звільнення, та виплатити грошове та речове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу;

- зобовязати Головне управління Національної поліції України в Кіровоградській області, розглянути та задовольнити рапорт позивача про подальшу службу в Національній поліції України для зайняття посади у відповідності до п. 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області, та видати відповідний наказ з цього приводу;

- стягнути з Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Кіровоградській області на користь позивача заподіяну моральну шкоду в розмірі 300000 грн.;

- допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення позивача на роботі, та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі стягнення за один місяць. (т.3 а.с.12-14)

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Кіровоградській області від 06.11.2015р. №383 о/с в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_2, з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ. Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді слідчого, слідчого відділення Олександрійського міського відділу УМВС України в Кіровоградській області. Зобовязано Головне управління Національної поліції України в Кіровоградській області, розглянути рапорт позивача про подальшу службу в Національній поліції України для зайняття посади у відповідності до п. 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області, та видати відповідний наказ з цього приводу. Стягнуто з Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Кіровоградській області на користь позивача заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. ( т.3 а. с. 20-24)

В частині відмови у задоволені позову рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржено.

В апеляційній скарзі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивач належним чином повідомлена про можливе звільнення з ОВС, через скорочення штатів. Під час ліквідації установи працівник повинен був вийти з відпустки та заявити письмово про свій намір щодо реалізації права подальшого працевлаштування. Про судом першої інстанції не враховано, що позивачем не подано рапорт про вихід з відпустки по догляду за дитиною та з рапортом про звільнення з ОВС у звязку з переведенням до Національної поліції.

Поданий позивачем рапорт 29.10.2015 на імя начальника УМВС України в Кіровоградській області та МВС України про зарахування її кандидатури для прийому до Національної поліції, який на той час у межах своєї компетенції розглядати даний рапорт не мав повноважень.

Враховуючи те, що в УМВС України в Кіровоградській області відбулось скорочення штатів, а УМВС України в Кіровоградській області перебуває в стадії ліквідації відсутні будь-які підстави визнання наказу УМВС України в області від 06.11.2015 №383 о/с протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Також вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди. Звертає увагу, що позивачем зазначено в адміністративному позову декілька відповідачів. Відтак, несення солідарно відповідальності за завдану моральну шкоду є неприпустимим. Вказує, що позивачем не обґрунтовано та не конкретизовано щодо кожного з відповідачів допущені протиправні дії або бездіяльність та причини і наслідки такої шкоди з боку кожного з відповідачів. В позові відсутні дані документального підтвердження понесених моральних страждань, а також позивач проходить службу в органах внутрішніх справ і Закон України «Про міліцію» та Положення про проходження служби не передбачають даного відшкодування.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції України в Кіровоградській області посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що під час ліквідації працівник повинен був вийти з відпустки, заявити письмово про свій намір щодо реалізації права подальшого працевлаштування.

Позивач до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області з такою заявою про прийом її на службу не зверталась.

Отже, позивача звільнено з огляду на набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» у звязку зі скороченням штатів із-за ліквідації органу державної влади. Повноваження Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області стосовно прийому на службу є дискреційними повноваженнями і реалізуються останнім на власний розсуд за наявності такої необхідності. Зазначає, що Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області не є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, відтак задоволення позовної вимоги щодо видання наказу про призначення позивача на посаду в Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області в порушення існуючої процедури, регламентованої Законом України «Про Національну поліцію», є необґрунтованим.

В частині висновків суду про стягнення моральної шкоди, доводи апеляційної скарги ідентичні доводам, наведеним в апеляційній скарзі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області.

У судове засідання апеляційної інстанції представники відповідачів не прибули, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неприбуття суду не повідомлено.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 02 квітня 2001 року проходила службу в органах внутрішніх справ Кіровоградської області на посаді слідчого, слідчого відділення Олександрійського міського відділу УМВС.

29.10.2015 у звязку із виявленням бажання проходити службу в Національній поліції, позивачем на імя начальника УМВС України в Кіровоградській області був направлений рапорт, копія якого направлена Міністру внутрішніх справ.

В рапорті ОСОБА_2 просила зарахувати її як кандидата до органів Національної поліції України та висловила готовність працювати згідно нових вимог до працівників поліції, передбачених ЗУ «Про національну поліцію». (т.1 а.с.177)

За результатами розгляду рапорту ОСОБА_2 був складений висновок, затверджений т.в.о. начальника ГУ НП в Кіровоградській області 15 грудня 2015 року, відповідно до якого встановлено, що наказом УМВС України області від 30.12.2014 №463 о/с ОСОБА_2 була надана відпустка для догляду за дитиною без збереження заробітної плати з 31.12.2014 по 30.12.2015. ОСОБА_4 заяву про прийом на службу до Національної поліції не подавала, з рапортом про вихід з відпустки по догляду за дитиною та рапортом про звільнення з органів з внутрішніх справ у звязку з переведенням до Національної поліції не зверталась. (т.1 а.с.178-180)

06 листопада 2015 року наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області №383 о/с ОСОБА_2 звільнено з 06.11.2015 з посади слідчого, слідчого відділення Олександрійського міського відділу УМВС України в області згідно з п.п.10, 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів). Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 16 років 10 місяців 19 днів. (т.1 а.с.11)

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

На час виникнення спірних правовідносин порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки врегульовані Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію», за змістом статті 18 якого порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), згідно з пунктом 8 якого дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв'язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

За приписами пункту 64 «г» Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

2 липня 2015 року прийнято Закон України № 580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIІI).

Відповідно до пункту 1 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» останній набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI «Прикінцеві та Перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Закон України «Про Національну поліцію» опубліковано в газеті Голос України 6 серпня 2015 року за № 141-142 та набрав чинності 7 листопада 2015 року.

Враховуючи викладене, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17- 18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону набирають чинності з 7 серпня 2015 року.

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пунктами 9, 10, 11 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, можуть були прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або неприйняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Пунктом 64 «г» Положення (в редакції постанови КМУ №885 від 28.10.2015 чинної на день звільнення) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

З опублікуванням Закону № 580-VIII працівникам органів внутрішніх справ, які мали намір проходити службу в поліції, встановлено тримісячний строк для подання відповідної заяви. За умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, вони могли бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Тримісячний строк для подання заяви щодо проходження служби в поліції завершився 6 листопада 2015 року.

На дату опублікування Закону № 580-VIII (з якою пов'язано набрання чинності окремих його положень) позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною.

Рапорт на ім'я начальника УМВС України в Кіровоградській області про проходження служби в органах поліції позивачем подано 29 жовтня 2015 року, тобто в межах встановленого тримісячного строку.

Приписи норм Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та Положення № 114, на які йдеться посилання у спірному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, керівник органу прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Надаючи оцінку правомірності спірного наказу про звільнення позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що УМВС України в Кіровоградській області не тільки жодним чином не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання позивача на службі та не врахував відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції, не перевірив можливість реалізації права позивача на прийняття на службу до поліції, безпідставно заливши поза увагою рапорт позивача, поданий нею 29.10.2015, в якому вона висловила бажання проходити службу в Національної поліції в Кіровоградській області.

При цьому, суд обґрунтовано виходив з того, що та обставина, що вказаний рапорт адресовано начальнику УМВС, а не ГУ НП не заперечує того, що позивач скористалася наданим їй Законом № 580-VIII правом заявити про свій намір проходити службу в поліції і обов'язком роботодавця є розглянути питання щодо можливого використання працівника міліції на службі або передати вирішення цього питання за належністю (з огляду на те, що в органах внутрішніх справ передбачалися зміни в організації і вирішення питань стосовно працевлаштування працівників міліції віднесено до компетенції новоутвореного відомства). Крім того, ГУ НП утворено 7 листопада 2015 року, а положення, зокрема, пунктів 8 - 10 розділу ХІ Закону № 580-VIII набрали чинності задовго до того - з 6 серпня 2015 року, тож на дату звернення з рапортом позивачка об'єктивно не могла звернутися до керівництва ГУ НП, що втім не спростовує того, що вимоги Закону № 580-VIII в цій частині вона виконала.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції, передбачені статтею 49 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якої, на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоровя на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених ч.2 ст. 61 цього Закону, а також особи які: 1) відмовляються від взяття на себе зобовязань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України «Про очищення влади».

Відповідно до статті 50 зазначеного Закону громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоровя зобовязані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Обмеження, повязані зі службою в поліції визначені статтею 61 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до матеріалів справи, позивач до звільнення проходила службу на посаді слідчого, слідчого відділення Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області, має звання капітана міліції.

З 02.04.2001 позивач проходила службу в органах МВС, має вислугу років на день звільнення у календарному обчисленні 16 років 10 місяців 19 днів, два дисциплінарні стягнення від 2001 та 2006 р.р., які зняті та 9 заохочень. Обмежень, пов'язаних зі службою у поліції згідно до статті 61 Закону України «Про національну поліцію» не має.

На момент прийняття 06.11.2015 спірного наказу в частині звільнення позивача за п. 64 «г» (через скорочення штату) з 06.11.2015, Головне Управління Національної поліції в Кіровоградській області, в якому висловила бажання проходити службу ОСОБА_2В, ще не було утворено, що зумовило порушення її права на подання заяви особисто до такого органу поліції з висловленням бажанням проходити службу саме у такому органі поліції та взагалі, розгляду її кандидатури на посаду в поліції, бажання про перехід до якої було висловлено нею у рапорті від 29.10.2015.

Судом апеляційної інстанції визнаються безпідставними доводи в апеляційній скарзі ГУ НП в Кіровоградській області проте, що позивач не зверталась до ГУ НП з заявою про прийом її на службу, оскільки, позивачем було подано відповідний рапорт, при цьому, форма звернення позивача не нівелює його змісту.

Вимоги ж до позивача про подання заяви про вихід з відпустки по догляду за дитиною, що ОСОБА_2 відмовилась зробити, обґрунтовано визнані судом протиправними, оскільки не передбачені жодним нормативно-правовим актом, враховуючи, що ОСОБА_2 перебувала у відпустці, передбаченої частиною 6 статті 179 КЗпП України.

Також, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про порушення відповідачем встановленої законодавством заборони звільнення одиноких матерів при наявності дитини до чотирнадцяти років або дитини-інваліда (крім випадків ліквідації).

Так, відповідно до пункту 17 розділу 2 Положення вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Частиною 6 статті 179 КЗпП України встановлено, що у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обовязковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Частиною третьою статті184 КЗпП України встановлені гарантії при прийняті на роботу і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей. Так, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч.6 ст.179), одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років або дитиниінваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обовязковим працевлаштуванням.

Копією свідоцтва про народження підтверджується, що позивач має на утриманні сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який відповідно до медичного висновку має захворювання на цукровий діабет 1 типу важкої форми. Дитина потребує постійного домашнього догляду, є інвалідом 1 групи. ( т.1 а.с.33-37,190)

Згідно витягу ЄДР, УМВС України Кіровоградській області (станом на 23.11.2015) перебуває в стані припинення, а державна реєстрація Головного Управління Національної поліції в Кіровоградській області проведена 07.11.2015, номер запису: 1 010164, тобто на наступний день після звільнення позивача (т.1 а.с.186-187).

Відповідно до пункту 24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, висловлені в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14), ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Відповідно до Постанови КМУ від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», постановлено ліквідувати УМВС України в Кіровоградській області та утворити Управління Національної поліції в Кіровоградській області.

Частиною 2 статті 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи. (ч.9. ст.36 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців»).

Відповідно до частини 4 статті 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність наказу Управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Кіровоградській області від 06.11.2015 №383 о/с про звільнення позивача та його скасування, та наявність підстав для поновлення позивача на тій посаді та у тому органі, з якої вона була протиправно звільнена, а саме на посаді слідчого, слідчого відділення Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області з дати її незаконного звільнення, тобто з 06.11.2015 року.

Враховуючи встановлені судом обставини, що позивачем у встановлені законодавством строки було подано рапорт, в якому висловлено бажання проходити службу в поліції, а отже роботодавець зобовязаний розглянути питання щодо можливого використання працівника міліції на службі або передати вирішення цього питання за належністю, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Головне Управління Національної поліції в Кіровоградській області безпідставно не розглянуло рапорт позивача від 29 жовтня 2015 року і не вирішило питання щодо її проходження служби в поліції та зобовязав Головне Управління Національної поліції в Кіровоградській області розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади у відповідності до ст. 49, п. 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області та видати відповідний наказ з цього приводу.

Відповідно до частини першої статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналізуючи встановлені судом обставини справи та доводи позивача щодо заподіяння їй моральної шкоди, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з УМВС України в Кіровоградській області на користь позивача завдану їй моральну шкоду у визначеному судом розмірі, з наступних підстав.

До звільнення позивач працювала в органах внутрішніх справ більше 16 років, мала гарантоване місце роботи та впевненість у завтрашньому дні. Позивач є одинокою матірю, має на утриманні дитину-інваліда з важкою формою захворювання. Незаконне звільнення в період перебування у відпустці по догляду за дитиною, безумовно завдало їй душевних хвилювань, викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя, призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає додаткових зусиль для організації життя. Після отримання копії наказу про звільнення та трудової книжки 13.11.2015 у позивача стався гіпертонічний криз, що підтверджується картою виїзду швидкої медичної допомоги ( т.1 а.с.191-192).

Доводи в апеляційній скарзі УМВС України в Кіровоградській області про неприпустимість несення солідарної відповідальності за завдану моральну шкоду, а також, що позивачем не обґрунтовано та не конкретизовано щодо кожного з відповідачів заподіяння їй моральної шкоди, судом апеляційної інстанції визнаються безпідставними, оскільки позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення моральної шкоди тільки з УМВС України в Кіровоградській області.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, пояснень про докази до апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 28.02.2019 та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров