Справа № 420/1136/19
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2019-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1136/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Танцюра К.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправними дій ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з червня 2018 року, зобовязання Малиновське обєднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії за віком, починаючи з червня 2018 року.

Ухвалою суду від 04.03.2019р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що ОСОБА_1. знаходився на обліку у ОСОБА_2 об'єднаному управлінні Песійного фонду України в м.Одесі та отримував пенсію за віком як внутрішньо переміщена особа, статус якої визначено ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014р. №1706-VII. Позивач зазначив, що листом відповідача від 18.01.2019р. №13-С/1 його повідомлено про те, що відповідно до інформації з Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи контролю осіб «Аркан», позивач перетнув кордон та станом на 05.05.2018р. відсутня інформація про зворотній вїзд. У вказаному листі також зазначено, що відповідачем отримано протокол №5 від 21.05.2018р. засідання комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яка діє при Управлінні соціального захисту населення Біляївської райдержадміністрації, яким вирішено призупинити соціальні виплати позивачу як внутрішньо переміщеній особі у зв'язку з не проживанням за даною адресою. Позивач, посилаючись на положення ст.49 №1058-IV та практику Верховного суду, вважає безпідставним припинення виплати йому пенсії та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

29.03.2019р. до суду від ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на те, що відповідно до інформації з Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи контролю осіб «Аркан», позивач перетнув кордон та станом на 05.05.2018р. відсутня інформація про зворотній вїзд. Відповідач зазначив, що у порушення пп.3 п.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», позивач не повідомив структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районної державної адміністрації про перетинання державного кордону за три дні до виїзду. Відповідач пояснив, що після отримання протоколу №5 від 21.05.2018р. засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених особам, яка діє при Управлінні соціального захисту населення Біляївської райдержадміністрації, було вирішено призупинити соціальні виплати позивачу як внутрішньо переміщеній особі, у зв'язку з не проживанням за відповідною адресою.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно довідки від 24.11.2014р. № ОСОБА_1 взято на облік як особу, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с.20).

Згідно довідки ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі №1056/03, ОСОБА_1, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1., с.Холодна Балка, вул. Врожайна, 23 та перебуває на обліку у ОСОБА_2 об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м.Одесі у період лютий-травень отримував пенсію у розмірі 12021,50грн.; з червня 2018 року - пенсія не нараховується (а.с.17).

11.01.2019. ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі із запитом про повідомлення причин припинення нарахування пенсії за віком з червня 2018 року (а.с.22-23).

ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі від 18.01.2019р. №13/С-1 було повідомлено ОСОБА_1 про те, що відповідно до інформації з Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи контролю осіб «Аркан», ОСОБА_1 перетнув кордон та станом на 05.05.2018р. відсутня інформація про зворотній вїзд. Також, Пенсійний фонд повідомив про те, що після отримання протоколу №5 від 21.05.2018р. засідання Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених особам, яка діє при Управлінні соціального захисту населення Біляївської райдержадміністрації, було вирішено призупинити соціальні виплати ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеній особі, у зв'язку з не проживанням за відповідною адресою (а.с.24-25).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Зокрема, у пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказано, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) від 03 травня 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Перелік підстав, відповідно до яких здійснюється припинення пенсійних виплат, визначено частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року N 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України або підставою для їх обмеження.

Таким чином, держава зобов'язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України. При цьому, суд враховує, що рішення про припинення виплати позивачу пенсії з підстав, визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідачем не приймалось.

Враховуючи викладене та те, що Пенсійним фондом припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з підстав, що не передбачені діючим законодавством України, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з червня 2018 року, є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Поряд з тим, оскільки суд прийшов до висновку про протиправність оскаржених дій відповідача щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з червня 2018 року, суд вважає за можливе, зобов'язати Малиновське обєднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії за віком, починаючи з червня 2018 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з квитанцій від 25.02.2019р. №0.0..1 та №0.0..1 позивачем сплачено судовий збір за подання вказаного адміністративного позову у розмірі 1536,80 грн.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1536,80грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з червня 2018 року.

Зобовязати Малиновське обєднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 призначеної пенсії за віком, починаючи з червня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (, м.Одеса, вул. Прохорівська,3) на користь ОСОБА_1 (код ІПН НОМЕР_1, Одеська обл., Біляївський район, с. Холодна Балка, вул. Урожайна, 23), сплачений судовий збір у розмірі 1536,80грн.(одна тисяча пятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.