Справа № 0540/6634/18-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року справа №0540/6634/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., Казначеєва Е.Г., за участю секретаря судового засідання Тішевського В.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, діючих за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі № 0540/6634/18-а (головуючий суддя І інстанції Бабаш Г.П.), складеного в повному обсязі 10 грудня 2018 року в м. Словянськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про скасування наказів, поновлення на роботі та зобовязання нарахувати та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про:

- поновлення позивача на посаді інспектора Волноваського відділу ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції;

- стягнення з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 02 липня 2018 року до дня ухвалення рішення суду;

- допущення до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та присудження виплати заробітної плати за один місяць (а.с. 3-4 т. 1).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року у справі № 805/3108/17-а задоволено частково. Скасовано пункт 2.5 наказу № 199/ОС-18 від 26 червня 2018 року про звільнення ОСОБА_5 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, у зв`язку із скороченням штатів або проведення організації заходів з 02 липня 2018 року. Скасовано наказ № 254/ОС-18 від 22 серпня 2018 року про внесення змін до підпункту 2.5 п. 2 наказу №199/ОС-18 від 26 червня 2018 року та звільнення ОСОБА_5 зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів з 08 липня 2018 року. Поновлено ОСОБА_5 на посаді інспектора Волноваського районного відділу ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з 09 липня 2018 року. Зобов`язано Південно-східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_5 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 09 липня 2018 року до 10 грудня 2018 року з вирахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 103-106 т.2).

Не погодившись із судовим рішенням, Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права та відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що через скорочення штату уповноважених органів з питань пробації, в тому числі і посади, яку займав позивач, позивача 24 січня 2018 року було попереджено про майбутнє звільнення. Зазначене попередження було підписано позивачем із зазначенням дати. Крім попередження про майбутнє звільнення, позивача було ознайомлено з вакантними посадами.

Посади було запропоновано позивачу шляхом його ознайомлення з відповідними пропозиціям від ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції по вакатним посадам начальницького складу, що проходять службу в управлінні.

З пропозиціями від 06 березня 2018 року, 21 березня 2018 року, 11 травня 2018 року позивач ознайомився, підпис поставити відмовився, згоду на призначення на запропоновані посади не надав .

Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи в частині недостатності доказів ознайомлення позивача з пропозиціями переведення на вакантні посади, запропонування таких посад лише у м. Дніпро.

Крім того, відсутність пропозицій щодо працевлаштування в Державній установі «Центр пробації» є законодавчо обґрунтованою, оскільки відповідач не може пропонувати посаду в іншій юридичній особі.

Зазначає, що не відповідає обставинам справи посилання суду першої інстанції на практику Верховного Суду, оскільки спірні правовідносини по цим справам не є тотожними, крім того, судом першої інстанції не залучено до участі у справі Державну установу «Центр пробації».

Апелянт також , зазначив, що суд вийшов за межі позовних вимог скасувавши наказами, оскільки це не було позовними вимогами та предметом розгляду справи.

Вважає звільнення позивача правомірним, а висновки суду неправомірними та такими, що не відповідають обставинам справи (а.с. 111-117 т.2).

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити. В суді зазначив, що суд першої інстанції протиправно поновив позивача на не існуючий посаді інспектора Волноваського районного відділу ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції , оскільки позивач був звільнений з посади інспектора Волноваського районного відділу уповноваженого органу з питань пробації.

У судовому засіданні позивач та його представник заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_5 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України безперервно з 26 листопада 2012 року.

Наказом ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 28 грудня 2016 року № 53 о/с позивача призначено з 01 січня 2017 року на посаду інспектора Волноваського районного відділу уповноваженого органу з питань пробації.

Наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2016 року № 5182/к затверджено штат уповноважених органів з питань пробації ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, зокрема Волноваського районного відділу.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 року № 655-р утворено Державну установу Центр пробації.

Наказом Міністерства юстиції України від 10 січня 2018 року № 50/к затверджено структуру та штат державної установи Центр пробації та визнано таким, що втратив чинність Наказ Міністерства юстиції України від 11 листопада 2016 року № 5182/к (а.с. 72 т.1).

Тобто функції пробації перейшли від ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації до нової структури Державної установи Центр пробації.

24 січня 2018 року ОСОБА_5 повідомлено про можливе наступне звільнення у звязку з наказом Міністерства юстиції України від 10 січня 2018 року № 50/к Про затвердження структури та штату Державної установи Центр пробації, що підтверджується підписаним попередженням та не заперечується позивачем (а.с. 71 т. 1).

26 червня 2018 року начальником ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції виданий наказ № 199/ОС-18 Про особовий склад, яким у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_5, інспектора Волноваського районного відділу уповноваженого органу з питань пробації 02 липня 2018 року по виходу із чергової щорічної відпустки (а.с. 76 т. 1).

Наказом від 22 серпня 2018 року № 254/ОС-18 в вищенаведений наказ внесені зміни в частині дати звільнення позивача 08 липня 2018 року (оскільки наказом від 29 травня 2018 року № 32/ОС-ВП-18 ОСОБА_5 надана частина щорічної відпустки з 18 червня 2018 року по 08 липня 2018 року (а.с. 77 т.1)) (а.с. 75 т. 1).

Предметом даного спору є правомірність звільнення ОСОБА_5

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ про звільнення позивача (та наказ про внесення змін до нього) є протиправними та такими, що підлягає скасуванню з поновленням позивача на посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в суді не доведено виконання обовязку щодо працевлаштування позивача та пропонування йому відповідних посад як у відповідача, так само в новій структурі Державній установі Центр пробації.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 5 статті 23 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України від 23 червня 2005 року № 2713 визначено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 68 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580 (далі Закон № 580) визначений порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації.

1. У разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

2. Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоровя, ставлення до виконання службових обовязків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

3. Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

4. Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.

5. Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до статті 77 Закону № 580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Вищенаведена стаття 68 Закону № 580 не визначає обов'язок роботодавця щодо вжиття заходів з працевлаштування осіб, які звільняються. Частина 2 даної статті передбачає лише таку можливість.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в, організації.

24 січня 2018 року ОСОБА_5 повідомлено про можливе наступне звільнення у звязку з наказом Міністерства юстиції України від 10 січня 2018 року № 50/к Про затвердження структури та штату державної установи Центр пробації, що підтверджується підписаним попередженням та не заперечується позивачем (а.с. 71 т. 1).

Роботодавець вважається таким, що належно виконав вимоги частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня звільнення, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу були запропоновані посади старшого інспектора з особливих доручень відділу охорони, режиму та нагляду у Дніпропетровській області управління Державної кримінально-виконавчої служби України, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу оперативної роботи та боротьби із злочинністю управління Державної кримінально-виконавчої служби України, старшого інспектора відділу по контролю за виконання судових рішень управління Державної кримінально-виконавчої служби України, старшого інспектора відділу охорони, режиму та нагляду у Запорізькій області управління Державної кримінально-виконавчої служби України шляхом його ознайомлення з відповідними пропозиціям від , що проходять службу на території Донецької області від 06 березня 2018 року, 21 березня 2018 року та 11 травня 2018 року (а.с. 92, 93, 94 т.1), однак від підпису відмовився, згоду на призначення на запропоновану посаду не надав.

ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 06 березня 2018 року, 21 березня 2018 року та 11 травня 2018 року підтверджено, що ОСОБА_1 ознайомився з запропонованими посадами, підпис ставити відмовився, згоду на призначення на запропоновані посади не надав ( т.1 а.с.91-97)

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем виконано вимоги діючого законодавства щодо попередження позивача про наступне вивільнення та ознайомлення його з вакантними посадами, від зайняття яких позивач відмовився, що підтверджується відповідними актами.

Суд вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо неприйняття як докази вищенаведених актів на виконання відповідачем обовязку щодо працевлаштування позивача.

При цьому, висновок суду першої інстанції, що відповідач мав можливість та час надіслати ці пропозиції засобами поштового звязку з повідомленням про вручення, та саме таке повідомлення було б належним доказом ознайомлення позивача є необґрунтованим, оскільки направлення пропозицій засобами поштового звязку не передбачено та є обовязковою вимогою діючого законодавства.

Крім того, суд зазначає наступне.

В суді було зясовано та підтверджено, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 вересня 2017 року № 655-р «Про утворення державної установи «Центр пробації» та наказу Міністерства юстиції України від 28 грудня 2017 року № 4322/5 «Про утворення Державної установи «Центр пробації», утворено Державну установу «Центр пробації», як неприбуткову державну установу, що створена для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби з питань пробації та затверджено Положення про неї.

У структурі Центру пробації функціонують уповноважені органи з питань пробації, як відокремлені структурні підрозділи (філії). Структура та штат Центру пробації затверджуються Міністерством юстиції України.

При цьому слід зазначити, що Державна установа «Центр пробації» не є правонаступником ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, та є самостійною юридичною особою Міністерства юстиції України.

Разом з цим, наказом Міністерства юстиції України від 10 січня 2018 року № 50/к визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства юстиції України від 11 листопада 2016 року №5182/к «Про затвердження штату уповноважених органів з питань пробації ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації» та від 26 жовтня 2017 року № 4192/к «Про затвердження структури уповноважених органів з питань пробації ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації» (а.с. 72 т. 1).

Внаслідок затвердження структури та штату державної установи «Центр пробації» відповідно до наказу Міністерства юстиції від 10 січня 2018 року №50/к, працівники, а також особи середнього та старшого начальницького складу уповноважених органів з питань пробації міжрегіонального управління були попереджені про можливе наступне вивільнення за скороченням штатів.

Відповідно до Положення до складу Центру пробації входять працівники, які працюють за трудовим договором та особи начальницького складу, що були переведені з Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до частини пятої статті 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби. передбачені для поліцейських.

Частиною восьмою статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» визначено, що трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Положеннями статті 47 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-У111) передбачено, що призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

Призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону (ч. 1 ст. 48 Закон № 580- VIII ). Окрім того, частинами шостою, десятою статті 65 Закону № 580-УІІІ встановлено, що у випадку, якщо законом визначено додаткові вимоги до кандидатів на призначення на окремі посади в органах (закладах, установах) поліції, призначення на такі посади здійснюється за умови відповідності особи, яка призначається на таку посаду, додатковим вимогам.

У разі якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження.

Виходячи зі змісту зазначеного, призначення на посади здійснюється на підставі відповідних рішень посадових осіб, яким надано право на таке призначення, а отже такі повноваження є дискреційними, тобто такими, які дають можливість на власний розсуд субєкту владних повноважень визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Як вже зазначалось, відповідачем виконано порядок звільнення позивача,а доказів того, що позивач виявив бажання продовжувати службу на будь-якій посаді в органі відповідача ,- матеріали справи не містять.

До матеріалів справи позивачем наданий його рапорт на імя в.о. директора Державної установи Центр пробації про призначення на посаду старшого інспектора Волноваського районного відділу з питань пробації філії ДУ Центр пробації в Донецькій області від 12 червня 2018 року (а.с. 72 т. 2).

Аналогічний рапорт від 14 червня 2018 року наданий на імя начальника ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (а.с. 73 т. 2).

Проте позивачем не доведено факту надіслання цих рапортів до їх адресатів, оскільки долучені ним повідомлення про вручення поштового відправлення не свідчать про направлення саме цих рапортів.

Крім того, рапорт від 14 червня 2018 року є оригіналом, а не копією рапорту, який позивач начебто надіслав до відповідача.

Це також спростовується і наданими відповідачем поясненнями і журналом реєстрації вхідних документів, з якого вбачається, що зареєстрований рапорт позивача щодо надання копій документів. І саме цей друкований рапорт був позивачем долучений до первісного позову.

Відтак, суд апеляційної інстанції не звертає уваги на посилання позивача на ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем виконано вимоги діючого законодавства щодо попередження позивача про наступне вивільнення та ознайомлення його з вакантними посадами, від зайняття яких позивач відмовився, відтак, звільнення позивача є правомірним, відповідно і наказ про звільнення (та наказ про внесення в нього описки) є правомірними та такими, що не підлягають скасуванню, а висновок суду першої інстанції є необгунтованим та таким, що не відповідає обставинам по справі.

При цьому, вимоги позивача про поновлення його на посаді та виплати грошового забезпечення також не підлягають задоволенню по принципу похідності від визнання правомірним наказу про звільнення позивача.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем при поданні позову заявлено вимоги про поновлення його на посаді, виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, та він не заявляв вимогу про скасування наказів про звільнення.

Однак, суд першої інстанції без використання положень ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України та відповідних обґрунтувань, вийшов за межі позовних вимог та скасував накази про звільнення, що є порушенням норм процесуального законодавства.

Посилання позивача на уточнення його вимог у відповіді на відзив від 19 вересня 2018 року (а.с. 124-127 т. 1) суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки доказів прийняття таких уточнень до розгляду судом першої інстанції матеріали справи не містять, при цьому, в ухвалі про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не вказано як спірних вимог позивача про скасування будь-яких наказів відповідача.

Суд апеляційної інстанції не надає оцінку практики Верховного Суду, використаної судом першої інстанції з огляду на висновок щодо необхідності скасування рішення та відмову у задоволені позовних вимог та не тотожності обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення та відмови у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі № 0540/6634/18-а - скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про скасування наказів, поновлення на роботі та зобовязання нарахувати та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 25 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 березня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей Г.М. Міронова

ОСОБА_6