Справа № 1340/3620/18
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1288/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Шевчук С.М.;

за участю секретаря судового засідання Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року в справі № 1340/3620/18 (головуючий суддя Карпяк О.Р., м.Львів, повний текст судового рішення складено 20 грудня 2018 року) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому просить: визнати дії першого заступника начальника ГУ Держпраці у Львівській області ОСОБА_2 протиправними та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ 560/448/АВ/ФС-1 від 04.07.2018; визнати дії першого заступника начальника ГУ Держпраці у Львівській області ОСОБА_2 протиправними та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ 560/448/АВ/ФС-2 від 04.07.2018; визнати дії першого заступника начальника ГУ Держпраці у Львівській області ОСОБА_2 протиправними та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ 560/448/АВ/ФС-3 від 04.07.2018.

В обґрунтування протиправності постанови відповідача №ЛВ 560/448/АВ/ФС-1 від 04.07.2018, позивач покликається на те, що в ході інспекційного відвідування інспектору було надано договір підряду з ОСОБА_3, зі змісту якого вбачається, що такий договір не відповідає змісту трудового договору та відповідно не керується нормами трудового законодавства України, зокрема ст.21 КЗпП України, яка визначає поняття трудового договору. На спростування висновків постанови відповідача №ЛВ 560/448/АВ/ФС-2 від 04.07.2018 року, згідно яких індексація заробітної плати працівникам ФОП ОСОБА_1 не проводиться, позивач покликається на те, що ним на адресу Головного управління Держпраці двічі надсилався штатний розпис за липень 2017 року, який введений в дію з 01 липня 2017 року. Таким чином, позивач стверджує, що ним було дотримано норми трудового законодавства в повному обсязі виплачено заробітну плату, в яку входить сума індексації заробітної плати та інші нарахування.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою адміністративний позов задоволити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Також вказано, що договір підряду був укладений з дотриманням норм Цивільного кодексу України, правовідносини з ОСОБА_3 були цивільно-правовими, короткостроковими, із конкретно встановленою сумою винагороди виконавця за виконані роботи з врахуванням сплати необхідних податкових платежів, а також із конкретним предметом зазначеним у такому договорі, а тому, на переконання позивача, у відповідача не було підстав для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності за порушення вимог ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року справу №1340/3620/18 призначено до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 21 лютого 2019 року о 11:30 год., проте позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи для можливості залучення адвоката у справі, оскільки керівник ОСОБА_1 не володіє необхідними професійними знання ми та не може здійснювати представництво своїх інтересів самостійно.

Вищевказане клопотання судом апеляційної інстанції було задоволено та відкладено розгляд справи на 28 березня 2019 року на 11:30 год.

28 березня 2019 року Восьмим апеляційним адміністративним судом одержано клопотання ФОП ОСОБА_1 про відкладення судового засідання, оскільки керівник ОСОБА_1 вирішила самостійно брати участь в судовому засіданні та здійснювати захист порушених прав особисто, проте в час призначеного судового засідання вона не може бути на ньому присутня через велику завантаженість в роботі, зокрема зустріч із контрагентом, відкладення якої призведе до численних фінансових втрат та припинення договірних правовідносин, однак колегія суддів вважає таке клопотання необґрунтованим та залишає його без задоволення, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження реальності призначеної зустрічі з контрагентом та взагалі не вказано часу її проведення, а для даної категорії публічно-правових спорів встановлення обставин, що мають значення для справи, відбувається на підставі наданих учасниками справи письмових доказів.

При цьому, відповідно до приписів частин 2 і 3 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а при необхідності надання усних пояснень для роз'яснення встановлених обставин суд вправі додатково викликати цих осіб.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Встановлено, що наказом Головного управління Держпраці у Львівській області від 08.06.2018 № 1277-П інспектору праці головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у м.Львові ОСОБА_4 доручено в термін з 11.06.018 по 12.06.2018 провести інспекційне відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з найманим працівником, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, праці неповнолітніх, гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обовязків у ФОП ОСОБА_1 (а.с. 114).

На підставі зазначеного наказу Головного управління Держпраці у Львівській області видано направлення на проведення перевірки від 08.06.2018 № 1167 (а.с.115), тому інспектором праці Головного управління Держпраці у Львівській області ОСОБА_4, номер службового посвідчення № 448, відповідно до ст. 259 КЗпП, Закону України Про місцеве самоврядування, Порядку державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою КМУ від 26.04.2017 року №295 у присутності уповноваженої особи ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_5 проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за фактичною адресою: Львів, вул. Наукова, 10-А.

За результатами проведення інспекційного відвідування Інспектором праці Головного управління Держпраці у Львівській області ОСОБА_4 було складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № 560/448/АВ від 19 червня 2018 року (а.с.20-36) та Припис Про усунення виявлених порушень № ЛВ 560/448/АВ/П від 19 червня 2018 року (а.с. 37-40).

21.06.2018 першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Львівській області було прийнято рішення № ЛВ/560/448/АВ/ТД/МГ/ІП, яким призначено справу про розгляд штрафу ФОП ОСОБА_1 (а.с.137).

Розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі Акту інспекційного відвідування №560/448/АВ від 12 червня 2018, першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Львівській області ОСОБА_2 прийнято постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами: № ЛВ 560/448/АВ/ФС7-1 (а.с. 14-16), згідно з якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 111 690 грн. за порушення вимог частини першої, третьої статті 24 КЗпП України; № ЛВ 560/448/АВ/ФС/-2 (а.с.17-18), згідно з якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 37 230 грн. за порушення вимог частини пятої статті 95 КЗпП України, статті 33 Закону України Про оплату праці; № ЛВ 560/448/АВ/ФС/-3 (а.с.19-19а), згідно з якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3 723 грн. за порушення вимог частини першої статті 53 КЗпП України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

У відповідності до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України Кабінет Міністрів України постановою від 26.04.2017 № 295 затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань.

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад, посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (пункт 3 Порядку № 295).

Відповідно до пп. 6 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про, зокрема: - роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; - роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; - роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації.

Про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі (пункт 8 Порядку № 295). Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення (пункт 9 Порядку № 295).

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (пункт 19 Порядку № 295). Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об'єкта відвідування (пункт 20 Порядку № 295).

Пунктом 21 Порядку № 295 визначено, що якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.

Згідно з пунктом 23, 24 Порядку № 295 припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування. Припис вноситься об'єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. У приписі зазначається строк для усунення виявлених порушень. У разі встановлення строку виконання припису більше ніж три місяці у приписі визначається графік та заплановані заходи усунення виявлених порушень з відповідним інформуванням інспектора праці згідно з визначеною у приписі періодичністю. Припис складається у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування або невиїзне інспектування, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник припису залишається в об'єкта відвідування.

У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (пункт 27 Порядку № 295).

У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються (пункт 28 Порядку № 295). Заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування (пункт 29 Порядку № 295).

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення визначено постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Встановлено, що постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ 560/448/АВ/ФС-1 від 04.07.2018 зафіксовано порушення позивачем ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України, яке полягає у тому, що ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи працівника ОСОБА_3 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим за підстав, наведених в частині першій статті 24 КЗпП України. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП України).

Відповідно до частини третьої статті 24 КЗпП України, Кабінет Міністрів України прийняв постанову Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу № 413 від 17.06.2015 (далі Постанова № 413).

За правилом, визначеним Постановою № 413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором […]. Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В спростування виявленого порушення позивач покликається на те, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір підряду № б/н від 02.06.2018 (а.с. 63-66), зі змісту якого вбачається, що такий договір не відповідає змісту трудового договору, натомість такий має цивільно-правовий характер.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Таким чином, трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт. Тобто, предметом цивільно-правових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

З пояснення ОСОБА_3, наданих головному державному інспектору (а.с. 117), вбачається, що вона працює у магазині Бекер Маркет з 02.06.2018 на підставі договору підряду, предметом договору підряду № б/н від 02.06.2018 (а.с. 63-66), укладеного між ФОП ОСОБА_1 як замовником та фізичною особою ОСОБА_3 як виконавцем, є кількісний результат дій виконавця, а саме отримання інформації не менш як від 200 осіб. Згідно з п.2.1. Договору, виконавець зобовязується виконати роботи по вивченні конюктури ринку, з метою аналізу ситуації на ринку та її прогнозування у сфері реалізації хлібобулочних, кондитерських виробів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та інших груп продовольчих товарів. Кінцевим підсумком такого дослідження є отримання відповідей на наступні питання: в який момент, за якими цінами та в який спосіб слід продавати товар.

При цьому, як підтверджується матеріалами фото- та відео-фіксації (а.с. 113, 134-136), під час інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 за фактичним місцем здійснення позивачем господарської діяльності, було виявлено ОСОБА_3, яка виконувала роботи по прибиранню приміщення.

Таким чином, зі встановлених обставин вбачається невідповідність характеру виконуваної ОСОБА_3 роботи (прибирання магазину) предмету, визначеному договором підряду № б/н від 02.06.2018р., а дії ОСОБА_3 по прибиранню магазину не вчинялися нею на виконання умов договору підряду з метою збору інформації, необхідної для досягнення результату за цим договором, як стверджує позивач. Так, як вже зазначалося, основною ознакою притаманною для договору підряду є отримання певного матеріального результату, який підлягає виміру в конкретних фізичних величинах, тоді як предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, а не кількісний результат. Водночас, позивачем як роботодавцем не було укладено трудовий договір у відповідності до вимог статті 24 КЗпП України, за що встановлена відповідальність згідно абзацу 2 ч.2 ст. 265 КЗпП України.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до статті 3 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі Закон № 108/95-ВР) мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Частиною першою статті 31 Закону № 108/95-ВР визначено, що розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно до статті 33 Закону № 108/95-ВР в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Згідно з частинами п'ятою, шостою статті 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Як визначено в пункті 5 цього Порядку у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначено в Законі України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 05.10.2000, № 2017-III. В статті 18 цього Закону з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Відповідно до постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЛВ 560/448/АВ/ФС-2 від 04.07.2018, порушення, що ставиться у вину позивачу, полягає у такому: Індексація заробітної плати працівникам ФОП ОСОБА_1 не проводиться. Встановлення посадового окладу за посадою адміністратора відбулося з лютого 2017. Згідно зі штатним розписом від 01.02.2017, введеним в дію з 01.02.2017, за посадою адміністратора з 01.02.2017 встановлений посадовий оклад у розмірі 3400 грн. Вказаний посадовий оклад протягом лютого-вересня 2017 року не змінювався. При цьому, у лютому-вересні 2017 року на вказаній посаді працювала працівник ОСОБА_6 Однак працівнику ОСОБА_6, яка працювала на посаді адміністратора, не нараховано та не виплачено індексацію заробітної плати за липень-вересень 2017 року..

На підставі долучених до матеріалів справи доказів, встановлено, що зазначене твердження відповідача повністю узгоджується з інформацією, зазначеною у штатних розписах та звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за липень-вересень 2017 року (а.с.121-133).

У свою чергу, позивач на спростування виплати заробітної плати у розмірі 3400 грн., покликається на внутрішню помилку щодо виплати заробітної плати, виявлену за результатами проведення внутрішньої бухгалтерської перевірки. На підтвердження вказаного позивач надав внутрішню бухгалтерську довідку від 10.10.2018. У даній довідці зазначається, що працівник ОСОБА_6 за власний рахунок брала відпустку 2 дні у липні 2017 року, тому переплата становила 330, 48 грн. Така ж ситуація, за твердженням позивача, склалась і у вересні 2017 року, так як ОСОБА_6 за власний рахунок взяла відпустку 1 день і повинна була отримати 3234, 80, а не 3400 грн.

У контексті зазначеного суд зауважує, що наведені у наданій позивачем бухгалтерській довідці відомості документально не підтверджені та суперечить первинним бухгалтерським документам позивача, відтак не можуть братися судом до уваги.

Натомість, відомостями нарахування та виплати заробітної плати ФОП ОСОБА_1 за період липень-вересень 2017 року підтверджується, що працівниці ОСОБА_6 у відповідному періоді було нараховано заробітну плату виходячи із встановленої тарифної ставки у розмірі 3400 грн. (а.с. 119-120).

Не знаходить належного підтвердження матеріалами справи і покликання позивача на те, що працівниця ОСОБА_6 брала відпустку за власний рахунок у липні та вересні 2017 року.

Так, відповідно до розділу IV наказу Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435 Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, у звіті, зокрема, зазначається, кількість днів без збереження заробітної плати - кількість календарних днів відпустки без збереження заробітної плати та/або кількість днів звільнення від роботи згідно з довідкою про тимчасове звільнення від роботи по догляду за хворою дитиною.

Однак, у долучених до матеріалів справи звітах навпроти прізвища ОСОБА_6 у графі 14 Кількість календарних днів без збереження заробітної плати відсутня інформація про надання їй відпустки без збереження заробітної плати.

На підставі аналізу зазначених приписів законодавства у взаємозвязку зі встановленими обставинами даної справи, суд доходить висновку про порушення позивачем мінімальних державних гарантій норм оплати праці, у звязку з чим відповідачем правомірно прийнято оскаржувану постанову про накладення штрафу №ЛВ 560/448/АВ/ФС-2 від 04.07.2018.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови відповідача №ЛВ 560/448/АВ/ФС-3 від 04.07.2018, якою на позивача накладено штраф у розмірі 3 723 грн. за порушення вимог частини першої статті 53 КЗпП України, суд керується таким.

Так, табелем обліку робочого часу за січень 2018 (а.с. 116), долученим до матеріалів справи, підтверджується, що тривалість роботи працівника ОСОБА_7 06.01.2018, напередодні святкового дня, не була скорочена на 1 год, даний факт позивач не заперечує, але в своїх діях порушень не вбачає.

Згідно з частиною 1 статті 53 КЗпП України напередодні святкових і неробочих днів (стаття 73) тривалість роботи працівників, крім працівників, зазначених у статті 51 цього Кодексу, скорочується на одну годину як при п'ятиденному, так і при шестиденному робочому тижні.

Водночас, скорочення тривалості роботи усіх працівників на 1 год напередодні святкових і неробочих днів, перерахованих у ст.73 КЗпП України, передбачено і п.7.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ФОП ОСОБА_1, з огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для перенесення скороченого робочого дня на одну годину, в тому числі і за бажанням працівника.

Згідно з ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року в справі № 1340/3620/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10
Повне судове рішення складено 01 квітня 2019 року.