Справа № 160/431/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року Справа № 160/431/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 16.01.2019 надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.12.2018 року № НОМЕР_1.
В обґрунтування позову посилався на протиправність оскарженого рішення, оскільки вважає, що у відповідача відсутні повноваження під час проведення камеральної перевірки досліджувати питання своєчасності сплати податків, оскільки останні перебувають поза межами даної перевірки (постанова Верховного Суду від 15.06.2018 №817/98/16). З огляду на наведене, просить задовольнити позов у повному обсязі
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху і надано строк для усунення її недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 року відкрито спрощене позовне провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач у визначений судом строк надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на необґрунтованість доводів позивача щодо відсутності у податкового органу повноважень під час проведення камеральної перевірки досліджувати питання своєчасності сплати податків, оскільки таке право прямо передбачено приписами податкового законодавства України після чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» №1797-VIII від 21.12.2016 року.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що на протязі червня 2017 березня 2018 року податковим органом сформовано і направлено на адресу позивача податкові повідомлення рішення, зокрема:
- податкове повідомлення-рішення від 06.12.2017 року № 12/1319, яким ОСОБА_1 визначено грошове зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб за 2017 рік у розмірі 8333,32 грн.;
Судом також встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 року № б/н та податкове повідомлення-рішення від 20.03.2018 року № 928279 направлялися на адресу позивача (м. Дніпро, вул. Кіма, 70), проте поверталися до відповідача з приміткою «за закінченням терміну зберігання» 05.09.2017 року і 05.06.2018 року відповідно.
Актом перевірки встановлено порушення позивачем термінів сплати узгоджених грошових зобов'язань з транспортного податку, сплаченого протягом строків, визначених в пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України.
Позивач, вважаючи, що у відповідача відсутні повноваження під час проведення камеральної перевірки досліджувати питання своєчасності сплати податків, звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд виходить із того, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Статтею 4 ПК України визначені основні засади, на яких ґрунтується податкове законодавство України. Зокрема, до основоположних принципів податкового законодавства належать:
- визначений в п.п. 4.1.2. п. 4.1. ст. 4 ПК України принцип рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, яким передбачено забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу;
- визначений в п.п. 4.1.4. п. 4.1. ст. 4 ПК України принцип презумпції правомірності рішень платника податку, згідно якого в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу;
- визначений в п.п. 4.1.6. п. 4.1. ст. 4 ПК України принцип соціальної справедливості, яким передбачено установлення податків та зборів відповідно до платоспроможності платників податків;
- визначений в п.п. 4.1.9. п. 4.1. ст. 4 ПК України принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, тощо.
Суд зазначає, що будь-які нормативні акти в сфері оподаткування та зміни до них мають ґрунтуватись на вказаних вище принципах та не суперечити їм.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII внесено зміни до ПК України, які набрали чинності з 01.01.2015, зокрема, введено новий транспортний податок.
Відповідно до п.п. 267.1.1 п. 267.1. ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування. Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.
За приписами норм п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
В розумінні норми ст. 36 цього Кодексу податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.
Виконанням податкового обовязку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобовязань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).
Пунктами 42.1, 42.2, 42.4 статті 42 ПК України передбачено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Згідно із пп. 267.8.1. пункту 267.8 статті 267 ПК України, Транспортний податок сплачується, зокрема: фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Судом встановлено, що позивачем грошові зобовязання з транспортного податку, визначені згідно з податкового повідомлення-рішення від 30.06.2017 року № б/н та податкового повідомлення-рішення від 20.03.2018 року № 928279 сплачено при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, облік якого (строку сплати) розпочався у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення та тривав протягом строків визначених в пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України, у звязку з чим суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржене рішення, податковий орган діяв не у спосіб, передбачений законодавством України.
При цьому, судом встановлено, що у оскарженому рішенні міститься технічна помилка у частині визначення суми грошового зобовязання, проте вказана обставина не є окремою підставою для скасування такого рішення.
Разом з тим, суд не погоджується з твердженнями позивача про те, що у контролюючого органу відсутні повноваження на дослідження питань своєчасності сплати податків під час проведення камеральної перевірки, оскільки, такі перебувають поза межами даної перевірки.
Пунктом 40 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» №1797-VIII від 21.12.2016 пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України доповнено абзацом другим наступного змісту: «Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних формаційних базах».
Щодо постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №817/98/16, то суд звертає увагу позивача, що правова позиція, яка відображена у такому рішенні, стосується правовідносин, які склалися до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» №1797-VIII від 21.12.2016.
Отже, станом на час проведення камеральної перевірки та прийняття оскарженого рішення відповідач був уповноважений досліджувати питання своєчасності сплати узгодженої суми грошового зобовязання.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна