Справа № 1440/2182/18
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/2182/18
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Семенюк Г.В.

- Шляхтицький О.І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року прийнятого у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження (суддя: Гордієнко Т.О.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Інвест» до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 травня 2018 року № 1.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Експрес Інвест» (далі - ТОВ «Експрес Інвест», позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 травня 2018 року № 1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проведені позивачем господарські операції були належним чином відображені, підтверджені первинними документами та оподатковані. Але відповідач в порушення ст.187 ПК України повторно визначив позивачу об'єкт оподаткування з податку на додану вартість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року адміністративний позов ТОВ «Експрес Інвест» задоволено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління ДФС у Миколаївській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняту нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Окрім того, скаржник зазначає, що згідно Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21 січня 2014 року №22, безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримівачів коштів. Таким чином, у разі здійснення сплати коштів за фізичну особу третьою особою, обов'язковим є доручення такої особи, за яку здійснюється сплата коштів.

При цьому, скаржник також зазначає, що дійсно, позивач не зобов'язаний вимагати проведення розрахунку від конкретної особи, проте з урахуванням відсутності інформації у позивача (в тому числі в банківських виписках) про доручення здійснити платіж від імені третьої особи - покупця, такий платіж фактично є оплатою товару саме від платника такого платежу, зазначеного у банківській виписці, та є підставою для нарахування податкових зобов'язань з ПДВ.

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справу розглянуто відповідно ст. 311 КАС України у порядку письмового провадження на підставі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Обставини справи.

За період, який підлягав перевірці, основним видом діяльності позивача є торгівля цементом.

Актом «Про результати документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року» встановлено порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 271 889 грн.

За наслідками перевірки було прийнято податкове повідомлення-рішення від 16 травня 2018 року № 1, яким збільшено суму грошового зобов'язання на 232 232 грн. та 58 058 грн. штрафні санкції.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів суду, що позивач допустив порушення норм Податкового Кодексу України, тому податкове повідомлення-рішення від 16 травня 2018 року № 1 належить скасуванню, а позов задоволенню.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції не правильним та таким, що не відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України) та Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Джерела права й акти їх застосування.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

Відповідно п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Оцінка суду.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції задовольнив адміністративний позов посилаючись на те, що відповідач не довів суду, що позивач допустив порушення норм Податкового Кодексу України.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

ГУ ДФС проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Експрес Інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, в тому числі з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01 лютого 2015 року по 31 грудня 2017 року, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2017 року та складено акт від 17 квітня 2018 року №874/14-29-14-01/34993471.

За результатами перевірки встановлено, серед іншого, порушення п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 271 889 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Експрес Інвест» здійснювало операції з реалізації цементу неплатникам ПДВ.

Так, чинним законодавством передбачено, що проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Відповідно ч. 2 статті З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку ґрунтуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник.

Згідно з п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», із змінами та доповненнями, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі по тексту - Положення №88), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2.4 ст.2 Положення №88).

Дослідивши надані до суду первинні документи колегією суддів встановлено їх невідповідність вимогам чинного законодавства.

Так, у рядку «Одержувач» видаткових накладних зазначено - «Фіз.особа», у рядку «Отримав(ла)» у деяких видаткових накладних присутній підпис невідомої особи, оскільки ПІБ, номер та дата довіреності відсутні.

До того ж, ні до перевірки ні в суду першої та апеляційної інстанцій позивачем не надано договорів фінансово-господарської діяльності укладених з фізичними особами, яким реалізовувався цемент, а у наданих до перевірки видаткових накладних не вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків, серія та номер паспорту, в зв'язку з чим неможливо ідентифікувати цю особу.

В бухгалтерському обліку підприємства операції з постачання товарів відображено наступною проводкою: Дт 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» Кт 702 «Доходи від реалізації товарів».

Згідно банківських виписок за період з 01 лютого 2015 року по 30 червня 2015 року вбачається, що оплата за цемент здійснювалась у безготівковій формі на розрахунковий рахунок ТОВ «Експрес Інвест» у банківських установах. У графі «призначення платежу» вказано ПІБ фізичної особи, яка здійснювала оплату за цемент, номер та дата рахунку-фактури. При цьому, вони не містять ідентифікаційні данні про фізичних осіб, яким здійснено реалізацію товару згідно видаткових накладних, таким чином неможливо підтвердити проведення оплати за реалізований цемент, оскільки суми грошових коштів, які надходили на розрахунковий рахунок підприємства у банківських установах не відповідають вартості реалізованого цементу та періоду їх реалізації, тобто до перевірки підприємством не надано видаткові накладні на підтвердження реалізації товарів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що з наданих позивачем до перевірки документів неможливо ідентифікувати особу, що брала участь у здійсненні господарських операцій та складанні документів, неможливо підтвердити факт передачі ТМЦ покупцю, яким чином, в якому місці відбувалась така операція.

До того ж, підприємством до перевірки надано вищевказані банківські виписки, однак видаткові накладні на реалізацію цементу на вказану оплату підприємством не виписувались, тобто кошти, що надійшли на розрахунковий рахунок є передплатою.

Таким чином, ТОВ «Експрес Інвест» податкові зобов'язання по вказаним операціям не нараховувались.

Згідно п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно п. 187.1 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку к оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що в даному випадку першою подією є «дата відвантаження товару» покупцям - неплатникам ПДВ, та відповідно складено видаткові і податкові накладні.

Так, вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам, встановленим за результатами перевірки, оскільки під час перевірки позивачем надано банківські виписки, які свідчать про отримання коштів від фізичних осіб, що з урахуванням п. 187.1 ст.187 ПК України є подією, що сталася раніше та є підставою для виникнення податкових зобов'язань з ПДВ та виписування податкової накладної, при цьому позивачем як під час перевірки, так і до матеріалів справи не надано документів, які б підтверджували відвантаження товару покупцям - неплатникам ПДВ раніше отримано передплати від таких покупців.

При цьому, колегія суддів також вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо можливості оплати позивачу за товар іншими особами, що не заборонено чинним законодавством, оскільки згідно Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21 січня 2014 року №22 (далі Інструкція №22), безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів.

Тобто, у разі здійснення сплати коштів за фізичну особу третьою особою, обов'язковим є доручення такої фізичної особи, за яку здійснюється сплата коштів.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом попередньої інстанції про те, що позивач не зобов'язаний вимагати проведення розрахунку від конкретної особи, проте з урахуванням відсутності інформації у позивача (в тому числі в банківських виписках) про доручення здійснити платіж від імені третьої особи - покупця, колегія суддів вважає, що такий платіж фактично є оплатою товару саме від платника такого платежу, зазначеного у банківській виписці, та є підставою для нарахування податкових зобов'язань з ПДВ.

Судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення залишено поза увагою вищенаведені обставини, що призвело до винесення рішення з висновком якого не погоджується колегія суддів.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що встановлені перевіркою порушення на підставі наданих до перевірки первинних, бухгалтерських документів, з урахуванням яких формувалися показники фінансово-господарської діяльності позивача, є обґрунтованими, та відповідно податкове повідомлення-рішення від 16 травня 2018 року №1 є правомірним.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи, що привело до винесення оскаржуваного рішення від 12 листопада 2018 року з висновком якого не погоджується суд апеляційної інстанції.

Статтею 317 КАС України встановлено, що підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З системного аналізу вказаних обставин справи колегія суддів дійшла висновку про те, що судом попередньої інстанції при винесенні вказаного рішення порушено норми матеріального права та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Таким чином керуючись п.п.1, 4 ч.1 ст. 317 КАС України колегія суддів вважає за необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Експрес Інвест» відмовити в повному обсязі.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не підлягає.

Керуючись ст.ст. 317, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року прийнятого у письмовому провадженні (суддя: Гордієнко Т.О.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Інвест» до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 травня 2018 року № 1 - скасувати.

Ухвалити у справі постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Інвест» відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню до Верховного Суду відповідно до вимог п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягає.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 28 березня 2019 року.

Головуючий суддя Потапчук В.О.
Судді Шляхтицький О.І. Семенюк Г.В.