Справа № 0940/1558/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 рокуЛьвів№ 857/2607/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року у справі за позовом фермерського господарства «Персей Агро» до старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель провідного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Семчука Руслана Миколайовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України про визнання протиправним та скасування припису,

суддя у І інстанції Гундяк В.Д.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 31 жовтня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2018 року фермерське господарство «Персей Агро» (далі - ФГ «Персей Агро») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати припис старшого державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель провідного спеціаліста відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Семчука Р.М. (далі - Інспектор) № 377/0/19-18-ДК/198Пр/03/01/-18 від 31 липня 2018 року (далі - Припис).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 0940/1558/18 позов було задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивач діяв на виконання належним чином укладеного і чинного договору підряду, умови цього договору були дотримані, що не заперечується третьою особою, тому він жодним чином не міг допустити порушення земельного законодавства, відображені в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки.

Відповідач, встановивши порушення вимог земельного законодавства, міг застосувати певні види зобов'язань чи стягнень лише відносно Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (далі - Станція), як особи, яка здійснювала всі дії по відношенню до спірної земельної ділянки як замовник, і лише за умови доведення неправомірного використання земельної ділянки до моменту її реєстрації.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі - Управління), яке у своїй скарзі просить його скасувати та відмовити у задоволенні позову ФГ «Персей Агро».

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначає про відсутність правовстановлюючих документів на підтвердження того, що вказана земельна ділянка належить Станції. Судом не досліджено, чи вказана земельна ділянка відповідає тій, яка зазначена у договорі підряду. Інспектором не було взято до уваги договір підряду, оскільки такий не міг бути укладений через відсутність у Станції необхідного обсягу цивільної дієздатності на його укладання.

Позивач ФГ «Персей Агро» подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу Управління, у якому просить у її задоволенні відмовити, оскільки вважає вимоги апелянта безпідставними.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що старшим Інспектором Семчуком Р.М. проведено обстеження земельної ділянки та перевірку дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельних ділянок, що знаходяться на території Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, про що складено акт обстеження земельної ділянки від 17.04.2018 року за № 377/0/92-18-ДК/313/АО/10/01/-18 та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки від 30.05.2018 року за № 377/0/92-18-ДК/549/АП/09/01/-18.

Під час перевірки зроблено висновок, що земельна ділянка площею 61,5413 га (кадастровий номер :14:001:0003), яка розташована на території Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, на момент обстеження самовільно зайнята шляхом сільськогосподарського обробітку (розорювання та посіву сільськогосподарських культур) ФГ «Персей Агро». Враховуючи наведене, Інспектором складено протокол про адміністративне правопорушення від 13.07.2018 року за № 377/0/92-18-ДК/0174П/07/01/-18 та 31.07.2018 року винесено оскаржуваний припис за № 377/0/19-18-ДК/198Пр/03/01/-18, яким позивача зобов'язано в 30-денний термін усунути порушення вимог земельного законодавства шляхом звільнення земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 встановлено, що державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до підпунктів 30, 31 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Державної служби з питань геодезії картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, Головне управління Держгеокадастру в області здійснює державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, обстежує земельні ділянки, яким заподіяна шкода внаслідок їх самовільного зайняття.

Підпунктом 1 пункту 6 вказаного Положення визначено, що посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року передбачено, зокрема, обов'язковість державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб тощо.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, а також громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації.

Згідно приписів частини 1 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Абзацом 1 частини 1 статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

З матеріалів справи слідує, що ФГ «Персей Агро» виконувало роботи на земельній ділянці площею 61,5413 га (кадастровий номер :14:001:0003), яка розташована на території Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області на підставі договору підряду із Станцією за № 19/16/4 від 19.12.2016 року та додаткових угод до договору, зокрема, додаткової угоди за № 4 від 22.12.2017 року.

Предметом вказаного договору підряду є виконання позивачем (підрядником) за дорученням замовника - Станції - певного комплексу підрядних робіт в процесі виробництва сільськогосподарської продукції замовником на сільгоспугіддях замовника, який зобов'язувався прийняти виконані роботи і оплатити вартість послуг підрядника.

Як слідує матеріалів справи, саме Станція є фактичним землекористувачем названої земельної ділянки. На підтвердження цієї обставини Станцією надано рішення арбітражного суду Івано-Франківської області від 12.04.1994 року по справі № 352/5, на підставі якого Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ІФ № 000256 на території земель, зокрема, Підпечерівської сільської ради для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду та ведення сільського господарства. Окрім того, було надано Статут Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, затверджений Президентом Національної академії аграрних наук України 15.02.2018 року.

Правонаступником Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук згідно з наказом Української академії аграрних наук № 29 від 25.02.1999 року був Івано-Франківський інститут агропромислового виробництва Української академії аграрних наук. На підставі постанови Президії Національної академії аграрних наук від 18.05.2011 року «Про оптимізацію мережі наукових установ Національної академії аграрних наук України» та наказу № 10 від 25.01.2012 року «Про перейменування Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва НААН» була створена Станція.

Виходячи із наведеного, на думку апеляційного суду, позивач є лише виконавцем певних підрядних сільськогосподарських робіт на обумовленій земельній ділянці, фактичним землекористувачем якої є Станція. На момент укладення та виконання договору підряду, позивач не був фактичним землекористувачем названої ділянки, а відтак не міг допустити порушення земельного законодавства, відображені в акті перевірки від 30.05.2018 року за № 377/0/92-18-ДК/549/АП/09/01/-18, як самовільний землекористувач.

Стосовно правової оцінки обставин щодо належного користування названою земельною ділянкою Станції, то апеляційний суд зазначає, що висновки суду першої інстанції у названій частині є передчасними, оскільки до предмету спірних правовідносин не відноситься встановлення фактів та обставин щодо правомірності або неправомірності користування названою земельною ділянкою саме Станцією.

Водночас, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, встановивши порушення вимог земельного законодавства, повинен застосувати певні види зобов'язань чи стягнень щодо фактичного землекористувача, тобто до Станції, як особи, яка здійснювала фактичне користування спірною земельною ділянкою. Тому ФГ «Персей Агро» не може бути визнана як особа, що самовільно зайняла цю земельну ділянку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний припис від 31.07.2018 року за № 377/0/19-18-ДК/191Пр/03/01/-18 винесено без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, а відтак, є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно доводів скаржника щодо розгляду справи в порядку письмового провадження без виклику сторін судом першої інстанції, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції при виконанні вимог статей 257, 261, 262 Кодексу адміністративного судочинства України не було допущено таких порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Що стосується нікчемності договору підряду, то апеляційний суд такі доводи апелянта до уваги не приймає з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі (частина 3). Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (частина 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5).

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Водночас якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З наведеного видно, що для визнання правочину недійсним необхідні такі умови: наявність самого правочину; відсутність у сторони (сторін) в момент вчинення правочину спрямування на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені; наявність умислу на вчинення такого правочину.

Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства визначено статтею 228 ЦК України.

Відповідно до частини другої якої, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно із частиною третьою цієї ж статті у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Частиною першою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 228 ЦК України та статті 207 Господарського кодексу України доводити недійсність правочинів Управління вправі виключно у судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Апеляційний суд зазначає, що під час розгляду даної справи відповідачем не доведено наявність підстав визнання правочину недійсним, визначених частиною 1 статті 215 ЦК України, зміст договору підряду відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків; нікчемним правочин в судовому порядку також визнаний не був.

Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що Інспектором при розгляді справи про адміністративне правопорушення правомірно не взято до уваги умови договору підряду через його нікчемність.

Порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 0940/1558/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 02 квітня 2019 року.