Справа № 0540/8721/18-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року справа №0540/8721/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Ястребової Л.В., Компанієць І.Д., секретаря судового засідання Кобець О.А., за участю представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 р. у справі № 0540/8721/18-а (головуючий І інстанції Абдукадирова К.Е.) за позовом ОСОБА_2 до Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області (далі - відповідача), третя особа ОСОБА_3, в якому з урахуванням уточнень просила: визнати неправомірною відмову Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області у розгляді заяви ОСОБА_2 від 09 серпня 2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність громадянину України, ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) комунальної власності в межах населеного пункту с. Кліщіївка на території Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області земельну ділянку площею 2 гектари, кадастровий номер НОМЕР_1; зобов'язати Іванівську сільську раду Бахмутського району Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 09 серпня 2018 року в порядку передбаченому статтею 118 Земельного кодексу України та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність громадянину України, ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) комунальної власності в межах населеного пункту с. Кліщіївка на території Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області земельну ділянку площею 2 гектари кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права просив, рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування скарги зазначено, що 07.07.2016 позивач звернувся до Іванівської сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2 га із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що перебувають у межах села Кліщіївка Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства. Оскільки клопотання не було розглянуто у строк визначений Земельним кодексом України, позивачем у відповідності до вимог ЗК України 02.09.2016 укладено договір на оформлення проекту землеустрою земельної ділянки. 21.09.2016 позивач повідомив відповідача про замовлення проекту. Висновком Артемівської райдержадміністрації від 09.02.2017 №4/01-102 проект було погоджено, та зазначено, що райдержадміністрація вважає за можливе відвести у власність позивача земельну ділянку площею 2га за умовою використання за цільовим призначенням. Також, проект було погоджено ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 2583/82-17 від 30.05.2017. Зазначене було встановлено рішенням Артемівського міськрайоного суду від 06.08.2018 у справі № 219/9627/17. Позивач звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту, який відповідачем не було затверджено без наявних підстав

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання не з'явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

07.07.2016 позивач звернувся до Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2 га із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що перебувають у межах села Кліщівка Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства, додавши викопіювання з проекту формування території Іванівської сільської ради, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.86 т.1).

02.09.2016 між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладено договір № 12 щодо оформлення проекту землеустрою на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та формування документів в електронному вигляді (а.с.88-90 т.1).

21.09.2016 ОСОБА_2 повідомила Іванівську сільську раду про замовлення розробки проекту землеустрою у зв'язку із відсутністю будь-якого рішення на подану заяву від 07.07.2016 року (а.с.87 т.1).

28.09.2016 року Іванівською сільською радою прийнято рішення №6/74-1151 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, за адресою с.Кліщіївка Бахмутського району Донецької області та вирішено надати ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (для подальшої передачі у власність) площею 0,5 га кожному із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що перебувають у запасі, в межах села Кліщіївка Бахмутського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства. (а.с. 133).

Рішенням Іванівської сільської ради від 20.12.2016 №6/76-1197 ОСОБА_2 відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с.131).

Висновком Артемівської райдержадміністрації №4/01-102 від 09.02.2017 проект було погоджено (а.с.92 т.1).

Висновком Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 2583/82-17 від 30.05.2017 проект погоджено (а.с.96 т.1).

15.06.2017 відділом у Бахмутському районі Міськрайонного управління у Бахмутському районі та місті Бахмуті Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 2 га на праві комунальної власності за кадастровим номером НОМЕР_1.

Після розроблення та погодження проекту землеустрою позивач вдруге звернувся до Іванівської сільської ради Бахмутського району із заявою про погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність

Відповідач рішеннями №6/76-1197 від 20.12.2016, №6/83-1331 від 05.07.2017, №6/84-1355 від 10.08.2017 відмовив у погодженні проекту землеустрою, у зв'язку з тим, що дана земельна ділянка (2 га сільськогосподарських угідь) на підставі рішення Іванівської сільської ради від 28.09.2016 року №6/74-1151 була надана чотирьом громадян по 0,5 га кожному (а.с.132).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.04.2017 по справі №219/2245/17 за позовом ОСОБА_2 до Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення від 28.09.2016 №6/74-1151 відмовлено, оскільки суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача, що оскаржуване рішення порушує її матеріальне право.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13.04.2017 по справі №219/9627/17 за позовом ОСОБА_2 до Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області про захист прав громадян на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого сілянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності розташованого в межах населеного пункту с. Кліщіївка на території Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області площею 2 га було відмовлено.

09.08.2018 позивач звернулась до відповідача з заявою затвердити та погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) комунальної власності в межах населеного пункту с. Кліщіївка на території Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області (а.с.134 т.1).

27.08.2018 відповідач листом №853/02-34 повідомив, що заява позивача не може бути розглянута на засіданні постійних депутатських комісій та внесена до порядку денного сесії Іванівської сільської ради, оскільки дане питання знаходиться на вирішенні в судових органах (а.с.135).

Рішенням Донецьким окружним адміністративним судом від 10 січня 2019 року у справі № 0540/7513/18-а відмовлено у задоволені позову ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Донецької області, треті особи: ОСОБА_2, Іванівська сільська рада Бахмутського району Донецької області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язати вчинити певні дії.

Судом було встановлено, що Головним управлінням Держгеокадастру у Донецької області на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2016 року №580 "Деякі питання реалізації пілотного проекту із запровадження екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" поданий проект землеустрою гр. ОСОБА_2 відповідає вимогам статті 50 Закону України "Про землеустрій", відтак, погоджений експертом державної експертизи Гладенко Н.Б. відповідно до висновку від 30 травня 2017 року №2583/82-17. Оскільки земельна ділянка площею 0.5 га співпадає у межах з земельною ділянкою, площею 2га, яка була зареєстрована раніше ОСОБА_2, законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 21.06.2018 року не було.

Також, рішенням суду встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2018 року по справі № 219/662/18, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області треті особи ОСОБА_2, Іванівська сільська рада Бахмутського району Донецької області, про визнання неправомірними дії Державного реєстратора Міськрайонного управління у Бахмутському районі та місті Бахмуті Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області щодо внесення до Державного земельного кадастру реєстраційного запису від 15.06.2017 року про державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 розмір 2 гектара для ведення особистого селянського господарства, згідно проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 22.10.2016 року в межах села Кліщієвка Бахмутского району Донецької області на ім`я ОСОБА_2 згідно заяви від 08.06.2017 року, ЗВ - 017; скасувати реєстраційний запис НОМЕР_1 від 15.06.2017 року в Державному земельному кадастрі внесеного державним реєстратором Міськрайонного управління у Бахмутському районі та місті Бахмуті Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області про державну реєстрацію земельної ділянки розміром 2 гектара для ведення особистого селянського господарства, згідно проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 22.10.2016 року в межах села Кліщіївка Бахмутського району Донецької області на ім`я ОСОБА_2 згідно заяви від 08.06.2017 року, ЗВ-017.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд виходив з того, що відповідач правомірно відмови у задоволені заяви, оскільки з матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 площа земельної ділянки складає 2 га, що не відповідає рішенню Іванівської сільської ради від 28 вересня 2016 року №6/74-1151. Лист відповідача від 27 серпня 2018 року № 853/02-34 не є рішенням Іванівської сільської ради, а тому не може бути кваліфіковано як відмова у погодженні проекту землеустрою.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірним питанням у справі є відмова відповідача у розгляді заяви позивача від 09.08.2018 на засіданні постійних депутатських комісій та внесена до порядку денного сесії Іванівської сільської ради викладеної у формі листа від 27 серпня 2018 року № 853/02-34.

За змістом статті 13 Конституції України, земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, визначені ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в України».

Відповідно до вимог ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Приписи ч. 2 ст. 4 ЗК України визначають, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Стаття 12 Земельного кодексу України визначає, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно п. «а» ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України, до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

За правилами пункту «а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до п. «б» ч.1 статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч. ч. 3-4 ст. 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

З наведеного випливає, що законодавцем гарантовано право безоплатної передачі земельної ділянки громадянину у власність, зокрема, у межах норм безоплатної приватизації, порядок проведення якої регламентовано положеннями ст. 118 Земельного кодексу України.

Так, згідно ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини 1, 4 статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже, у частині 7 ст. 118 Земельного кодексу України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту.

Водночас, у ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України не визначено, в якій саме правовій формі вирішується це питання. Зокрема, чи необхідно приймати відповідне рішення органу з цього питання чи достатньо відповіді у формі листа.

Системний аналіз наведених вище норм Земельного кодексу України дає підстави для висновку, що у разі ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні у встановлений строк, це не перешкоджає процесу відведення земельної ділянки, оскільки здійснення замовлення на виготовлення проектної документації можливе без отримання дозволу на її виготовлення.

Як зазначив Верховний Суд у рішенні від 11.04.2018 року у справі №806/2208/17, у разі протиправної бездіяльності відповідного органу у вигляді ненадання дозволу у належній формі на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у встановлений строк, відповідно до абз. 3 ч. 7 ст. 118 ЗК України особа має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Матеріали справи свідчать, що клопотання позивача від 07.07.2016 не було розглянуто відповідачем у строк, передбачений статтею 118 Земельного кодексу України. Позивачем з додержанням вищезазначених вимог статті 118 Земельного кодексу України у місячний строк з дня закінчення місячного строку з дня реєстрації клопотання замовив розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомив відповідача, додавши до повідомлення договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, у спірних правовідносинах права позивача захищені на законодавчому рівні. Тобто, у зв'язку з бездіяльністю відповідача позивач набув права на самостійне замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, за правилами, передбаченими абзацом 3 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 8 статті 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

За положенням частини 6 статті 186 Земельного кодексу України, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно частини 1-2, 5, 6 статті 186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Матеріали справи свідчать, що у відповідності до статті 118, 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки було погоджено висновком Артемівської райдержадміністрації №4/01-102 від 09.02.2017 та висновком Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 2583/82-17 від 30.05.2017.

Відповідно до частини 9 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Частиною 10 та 11 статті 118 Земельного кодексу України унормовано, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Системний аналіз наведених вище норм Земельного кодексу України дає підстави для висновку, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування визначений статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зобов'язаний розглянути проект та прийняти відповідне рішення про затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. При цьому, у разі оскарження відмови у затвердженні проекту або залишення заяви без розгляду, питання передачі земельної ділянки у власність вирішується у судовому порядку.

Як зазначив Верховний Суд у рішенні від 11.04.2018 року у справі №806/2208/17, для порівняння, у частині 9 статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її надання. У статті 118 ЗК України не визначено прямого обов'язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо.

Як зазначалось, позивачем оскаржується відмова відповідача у розгляді заяви позивача від 09.08.2018 на засіданні постійних депутатських комісій та внесення до порядку денного сесії Іванівської сільської ради з підстав знаходження даного питання на вирішенні в судових органах, викладеної у формі листа від 27 серпня 2018 року № 853/02-34.

У зазначеному листі відповідач повідомив позивача, що відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян» не передбачено розгляд повторних звернень одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Зазначено, що рішенням №6/84-1355 від 10.08.2017 відмовлено у погодженні проекту землеустрою, у зв'язку з тим, що дана земельна ділянка (2 га сільськогосподарських угідь) на підставі рішення Іванівської сільської ради від 28.09.2016 року №6/74-1151 була надана чотирьом громадян по 0,5 га кожному. З зазначених підстав та з підстав знаходження даного питання на вирішенні в судових органах відповідач відмовив у розгляді заяви.

Суд зазначає, що вказаний лист відповідача не відповідає вимогам частини 9 статті 118 ЗК України, а посилання на приписи статті 8 Закону України «Про звернення громадян» у даному випадку є помилковими, оскільки вказаний закон жодним чином не регулює спірні питання.

Суд звертає увагу, що виходячи з приписів статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку. У даному випадку, як позивач, так і третя особа та інші особи, яким надано дозвіл на розробку проекту, мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі N 463/3375/15-а.

Тобто фактично відповідачем будь-якого рішення передбаченого частиною 9 статті 118 ЗК України щодо затвердження або відмову у затвердженні погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність, відповідно до звернення позивача, не прийнято. Так само, заява не залишена без розгляду.

Відсутність належним чином оформленого рішення, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

З урахуванням викладеного, оскільки лист відповідача не може вважатися відмовою у затверджені погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а доказів прийняття відповідного рішення у межах встановленого ч. 9 ст. 118 ЗК України двотижневого строку матеріали справи не містять, суд дійшов до висновку, що у межах визначеного строку відповідачем не було розглянуто заяву позивача, у зв'язку з чим відповідачем при розгляді вказаної заяви допущена протиправна бездіяльність.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (п. 1 резолютивної частини Рішення N 6-зп від 25 листопада 1997 року; п. 1 резолютивної частини Рішення N 9-зп від 25 грудня 1997 року; та п. 1 резолютивної частини Рішення N 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

У рішенні N 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує "кожному" захист "своїх прав", які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

У Постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року по справі N 800/541/16, суд підкреслив, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного урядування».

Принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Відтак, оскільки у межах спірних правовідносин відповідачем не було належним чином виконані своєї повноваження, а саме не забезпечено у межах встановленого строку прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу останньої у власність, суд, з урахування принципів розподілу влади та належного урядування приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву від 09.08.2018 за вх. № 55/01-22.

У контексті наведеного інша частина позовних вимог про зобов'язання відповідача прийняти рішення, яким затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та прийняти останнім рішення, яким передати у власність позивачу вказану земельну ділянку є передчасною, адже за наслідками розгляду заяви позивача жодного рішення в установлений законом спосіб відповідачем не приймалось.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для не розгляду відповідачем заяви позивача про затвердження проекту землеустрою та відведення земельної ділянки у власність у зв'язку з фактичним отриманням останнім мовчазної згоди, що не було помилково враховано судом першої інстанції, суд дійшов до висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції із ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 р. у справі № 0540/8721/18-а - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 р. у справі № 0540/8721/18-а - скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області допущену під час розгляду заяви ОСОБА_2 від 09 серпня 2018 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність громадянину України, ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) комунальної власності в межах населеного пункту с. Кліщіївка на території Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області земельну ділянку площею 2 гектари, кадастровий номер НОМЕР_1

Зобов'язати Іванівську сільську раду Бахмутського району Донецької області з урахуванням викладених у даній постанові висновків повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 09 серпня 2018 року за вх. № 55/01-22 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність громадянину України, ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення (запас) комунальної власності в межах населеного пункту с. Кліщіївка на території Іванівської сільської ради Бахмутського району Донецької області земельну ділянку площею 2 гектари, кадастровий номер НОМЕР_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати підписання.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 02 квітня 2019 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова