Справа № 804/14894/15
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2019 року м. Дніпросправа № 804/14894/15

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),
суддів: Кругового О.О., Шлай А.В.,
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року (головуючий суддя: Тулянцева І.В) по адміністративній справі №804/14894/15

за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, 3 осіб Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Штабу з управління антитерористичною операцією (Штаб АТО) про визнання дій протиправними, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в жовтні 2015 року звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії відповідачів щодо виплати грошової допомоги при звільненні зі служби за ч.2 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року (далі Закон №2262-XII) та стягнути з них на його користь зазначену допомогу у сумі 24 570 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2015 року відкрито провадження по справі № 804/14894/15.

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово уточнював позовні вимоги, 30.08.2018 року подав уточнену позовну заяву, в якій позивач звертається до суду з позовними вимогами до відповідачів Міністерства оборони України, Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правонаступником якого є Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, 3 осіб Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Штабу з управління антитерористичною операцією (Штаб АТО), в якому просить:

1) визнати протиправними дії відповідачів у відношенні нього щодо неналежного: нарахування та виплати грошової допомоги при звільненні зі служби за ч. 2 ст. 9 Закону № 2262-XII;

нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією за постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014 року;

нарахування та виплати додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях за період з 01.04.2015 року по 05.09.2015 року включно (за 158 діб) на підставі п. 2 додатку 2 постанови Кабінету Міністрів України №24 від 31.01.2015 року;

нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; речового забезпечення; нарахування та виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки; нарахування та виплати грошової компенсації за несення служби у вихідні, святкові та неробочі дні; нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; не забезпечення вільного волевиявлення під час виборів народних депутатів України 26.10.2014 року;

2) стягнути солідарно з відповідачів на його користь: грошову допомогу при звільненні зі служби за ч. 2 ст. 9 Закону № 2262-XII у сумі 24 570 грн.;

одноразову грошову допомогу у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією за постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014 року в сумі 46 893, 60 грн.;

додаткову винагороду за безпосередню участь у бойових діях за період з 01.04.2015 року по 05.09.2015 року включно (за 158 діб) на підставі п. 2 додатку 2 постанови Кабінету Міністрів України №24 від 31.01.2015 року у розмірі 1 000 грн. за добу у сумі 158 000 грн.;

грошову компенсацію за недотримане речове майно в сумі 810 грн.;

грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки у сумі 4 818,17 грн.;

грошову компенсацію за несення служби у вихідні, святкові та неробочі дні у сумі 61 265,28 грн.;

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 267 078,33 грн.; моральну шкоду в сумі 300 000 грн.;

3) зобов`язати відповідачів належним чином нарахувати і сплатити за нього єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 05.09.2014 року по 06.09.2015 року включно;

4) рішення звернути до негайного виконання;

5) при винесенні рішення судові витрати стягнути на його користь солідарно з відповідачів;

6) зобов`язати відповідачів подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом 10 денного строку з моменту набрання законної сили рішенням суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Міністерства оборони України, Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , Військової частини-польова пошта НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правонаступником якого є Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, 3 осіб Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Штабу з управління антитерористичною операцією (Штаб АТО) щодо не забезпечення йому вільного волевиявлення під час виборів народних депутатів України 26.10.2014 року залишено без розгляду.

Ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 року за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.03.2019 року змінена шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції зазначеної постанови виходячи з приписів ст. 270 КАС України, в іншій частині ухвалу залишено без змін.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 року у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач зазначає про протиправність висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 року та від 01.02.2019 року колегією суддів у складі головуючого судді: Прокопчук Т.С, суддів Кругового О.О., Шлай А.В. відкрито апеляційне провадження по справі № 804/14894/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено її до розгляду в судове засідання.

В судовому засіданні 28.03.2019 року здійснена заміна відповідача Дніпропетровського обласного військового комісаріату на правонаступника Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Від відповідачів та 3 осіб відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст.2 та ч.4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 відповідає не в повній мірі, а вимоги апеляційної скарги є частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року (далі Закон №2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Із матеріалів справи вбачається, і зазначені обставини не заперечуються сторонами, що ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації за Указом Президента України від 21.07.2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію».

Він же відповідно до Указу Президента України №328/2015 від 12.06.2015 року «Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію», за наказом командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 05.09.2015 року №248 звільнений з 06.09.2015 року у запас за п. ґ (у разі оголошення демобілізації) ч. 2 ст. 26 Закону №2232-XII, направлений для зарахування на військовий облік до Саксаганського РВК м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (т.1, а.с.9,10)

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідачів щодо не виплати на користь ОСОБА_1 грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 24 570 грн. за ч. 2 ст. 9 Закону № 2262-XII, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2,4 ст. 9 Закону № 2262-XII (в редакції, що діяла на час звільнення позивача та чинна на даний час) визначено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Виплата зазначеної в ч.1,2 цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Аналіз положень ч.2 ст. 9 Закону №2262-XII свідчить, що підставою для виплати одноразової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, є наявність права на пенсію, встановлене Законом № 2262-XII, звільнення з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини.

Статтею 1-2 Закону № 2262-XII (в редакції на час звільнення позивача) визначено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби: а) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом; б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту; в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України; г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають; е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону; є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках.

Постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 року затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, а саме: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька);

укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України;

хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей;

неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону);

довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

Матеріалами справи підтверджено, і позивачем не заперечується, що він був призваний на військову службу під час мобілізації за Указом Президента України від 21.07.2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію», та звільнений з військової служби у запас у зв`язку з оголошенням демобілізації відповідно до Указу Президента України №328/2015 від 12.06.2015 року «Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію», що виключає нарахування йому грошової допомоги при звільненні зі служби згідно ч. 2 ст. 9 Закону № 2262-XII у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у визначеній позивачем сумі 24 570 грн.

В силу викладеного суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення за постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014 року в сумі 46 893, 60 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1-5 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014 року (далі Постанова КМУ №460) визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Розмір допомоги обчислюється з урахуванням п. 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» та виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання.

Враховуючи обставини звільнення з військової служби після прийняття рішення про демобілізацію, позивач відповідно до приписів Постанови КМУ №460 набув право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород) на день звільнення.

Наказом командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 05.09.2015 року №248 визначено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу на підставі Постанови КМУ №460 у розмірі 4 % за кожен повний місяць служби за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року включно (т.1, а.с.9,10).

З наявної в матеріалах справи довідки Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №2755 від 05.09.2015 року (т.1, а.с.14) вбачається, що розмір грошового забезпечення позивача за останній місяць перед звільненням, тобто серпень 2015 року, становив 7 020 грн., а тому до виплати позивачу підлягає сума вищезазначеної одноразової грошової допомоги за 11 місяців служби в розмірі 3 088,80 грн. (7 020 х 4% = 280,80 х 11).

Разом з тим згідно інформації військової частини НОМЕР_4 від 6.11.2015 року №22/11/393 на звернення позивача до Міністра оборони України, Військової частиною - польова пошта НОМЕР_1 на картковий рахунок позивача, відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк», 08.09.2015 року зараховано 965,25 грн. вищезазначеної одноразової грошової допомоги (т.2 а.с.36), що є порушенням Постанови КМУ №460.

В силу викладеного позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати зазначеної допомоги позивачу підлягає частковому задоволенню.

Оскільки Військова частина польова пошта НОМЕР_1 , та Військова частина-польова пошта НОМЕР_2 розформовані, правонаступником яких визначено Військову частину НОМЕР_3 (т.3 а.с.250,т.4 а.с.45), на користь позивача підлягає стягненню з Військової частини НОМЕР_3 грошова допомога на суму 3 088,80 грн. - 965,25 грн.= 2 123,55 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині не нарахування та невиплати додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях за період з 01.04.2015 року по 05.09.2015 року включно (158 діб) на підставі п. 2 додатку 2 постанови Кабінету Міністрів України №24 від 31.01.2015 року в розмірі 158 000 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» визначено, що антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення злочинних діянь, здійснюваних з терористичною метою, звільнення заручників, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичного акту чи іншого злочину, здійснюваного з терористичною метою.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України №24 від 31.01.2015 року (в редакції чинній на час звільнення позивача) визначено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

Військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам виплачуються додаткові винагороди за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затверджений наказом Міністерства оборони України №49 від 02.02.2015 року (в редакції чинній на час звільнення позивача).

Пунктом 1,2 ч.2 Розділу 3 зазначеної постанови визначено, що за безпосередню участь у бойових діях після видання бойового наказу військовослужбовцям військових частин виплачується додаткова винагорода в розмірі 1000 гривень за кожну добу такої участі.

Безпосередня участь у бойових діях визначається тільки за ті дні, коли військовослужбовці виконують завдання на напрямку зосередження основних зусиль (напрямку головного удару) при: виконанні військовою частиною бойових завдань в умовах безпосереднього зіткнення (взаємного вогневого контакту) з противником; виконанні завдань ракетними військами та артилерії з вогневого ураження противника під час контрбатарейної боротьби.

Також додаткова винагорода за безпосередню участь у бойових діях виплачується за ті дні, коли військовослужбовці беруть участь у: веденні оперативної (військової, спеціальної) розвідки; контррозвідувальному забезпеченні військових формувань та правоохоронних органів у районі АТО в умовах безпосереднього зіткнення з противником та (або) взаємного вогневого контакту з ним; здійсненні польотів у район ведення бойових дій (у район АТО); веденні повітряного, морського бою.

Безпосередня участь у бойових діях визначається на підставі: бойового наказу (бойового розпорядження, рапорту) командира військової частини про безпосередню участь військової частини у заходах, визначених у пункті 1 цієї глави; наказу командира військової частини (по стройовій частині); журналу бойових дій (журналу ведення оперативної обстановки), книги служби нарядів; книги прикордонної служби підрозділу охорони державного кордону; бойового донесення (підсумкового, термінового та позатермінового).

Бойові донесення (рапорти) про безпосередню участь у бойових діях із зазначенням кожного військовослужбовця подаються командирами військових частин за підпорядкованістю до органів військового управління (штабу АТО).

За результатом розгляду бойових донесень (рапортів) орган військового управління (штаб АТО) підтверджує конкретні дні безпосередньої участі у бойових діях зазначених військовослужбовців.

На підставі підтвердження органу військового управління (штабу АТО) командир військової частини видає наказ на виплату додаткової винагороди за безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях.

З наявної в матеріалах справи довідки Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 06.09.2015 року №2875 вбачається, що ОСОБА_1 у період з 06.10.2014 року по 06.09.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції: АДРЕСА_1 )(т.1, а.с.103)

Виходячи з аналізу п. 1,2 ч.2 Розділу 3 наказу Міністерства оборони України №49 від 02.02.2015 року, цей вид додаткової винагороди виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі у бойових діях.

Така ж правова позиція висловлена касаційним адміністративним судом Верховного Суду у справі №805/4523/16-а, провадження №К/9901/20506/18, №К/9901/20508/18 від 30.01.ю2019 року.

Оскільки документи, які б підтверджували фактичну участь у бойових діях позивача відсутні, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині .

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій відповідачів щодо не нарахування та не сплати відносно нього єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та покладання на відповідачів зобов`язання належним чином здійснити його нарахування та сплату за період з 05.09.2014 року по 06.09.2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

Абзацом 7 п.1,п.9 ч.1 ст. 4, ч.10 ст.8, ч.9 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є, зокрема військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби), особи рядового та начальницького складу, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення.

Єдиний внесок для платників, зазначених у п. 9 ч.1 ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 2,6 відсотка грошового забезпечення.

Обчислення і сплата єдиного внеску за платників, зазначених, зокрема у п. 9 ч. 1 ст. 4 цього Закону, здійснюються платниками, зазначеними у п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, за рахунок сум, на які внесок нарахований.

В наданих суду апеляційної інстанції довідках Пенсійного фонду України форми ОК-5, ОК-7 відсутня інформація про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період військової служби ОСОБА_1 2014 - 2015 років (т.5, а.с.178-180, т.6, а.с.3-7).

Викладене свідчить про наявність підстав визнання протиправними дій Військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо не перерахування за ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року.

Оскільки Військова частина польова пошта НОМЕР_1 , та Військова частина-польова пошта НОМЕР_2 розформовані, правонаступником яких визначено Військову частину НОМЕР_3 , зобов`язання перерахувати до Пенсійного фонду України за ОСОБА_1 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року має бути покладено на Військову частину НОМЕР_3 (т.3 а.с.250,т.4 а.с.45).

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідачів та стягнення з них на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за недотримане речове майно в сумі 810 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі Закон №2011-XII) (в редакції на час звільнення позивача) визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за недотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 3 п. 242 Розділу XII Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

ОСОБА_1 посилається на те, що під час проходження ним військової служби відповідачами протягом зими 2014-2015 років не вжито будь-яких заходів для забезпечення його належним зимовим одягом (курткою), в зв`язку з чим він був вимушений самостійно здійснити її придбання, в результаті чого поніс матеріальні витрати в розмірі 810 грн.

Із матеріалів справи видно, що позивач під час служби не звертався до компетентних органів зі скаргами на незабезпечення його речовим майном, в тому числі зимовим одягом, належних та допустимих доказів матеріальних витрат на придбання зимового одягу в розмірі 810 грн. суду не надано.

Із матеріалів кримінального провадження №0000042 ,яке закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України постановою слідчого військової прокуратури Донецького гарнізону Сил АТО від 19.12.2016 року за відсутності в діянні ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.425 ч.1 КК України, вбачається, що особовий склад Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 восени 2014 року був забезпечений зимовим речовим майном відповідно до встановлених норм забезпечення, у тому числі за рахунок волонтерської допомоги, будь-яких скарг від ОСОБА_1 щодо неналежного забезпечення речовим майном не надходило ( т. 3 а.с.2-138).

В силу викладеного суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в задоволенні цієї вимоги .

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині протиправності дій відповідачів по не нарахуванню та невиплаті йому грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки у сумі 4 818,17 грн. та стягнення зазначених сум з відповідачів, колегія суддів зазначає наступне.

Абзацом 1 ч. 1, абз. 1,2 ч.20 ст. 10-1 Закону № 2011-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, надається відпустка з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби у році звільнення. При цьому якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки в межах України у порядку, встановленому пунктом 14 цієї статті.

У рік звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.

Пунктом 36.10 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом МВС України № 638 від 04.07.2014 року (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Наказом командира Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 05.09.2015 року №248 визначено виплатити позивачу грошову компенсацію за 13 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2015 рік (т.1, а.с.9,10).

З довідки Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №2755 від 05.09.2015 року вбачається, що розмір грошового забезпечення позивача за останній місяць перед звільненням, тобто серпень 2015 року становив 7 020 грн., з якої і обраховується одноденний розмір грошового забезпечення (т.1, а.с.14).

Таким чином, виходячи з наявності в позивача 13 днів невикористаної основної щорічної відпустки за 2015 рік, на його користь підлягає відповідна компенсація в розмірі 3 042 грн. (7 020/30х13).

Так як докази нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки відсутні, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати зазначеної компенсації позивачу підлягає частковому задоволенню.

Оскільки Військова частина польова пошта НОМЕР_1 , та Військова частина-польова пошта НОМЕР_2 розформовані, правонаступником яких визначено Військову частину НОМЕР_3 (т.3 а.с.250,т.4 а.с.45), на користь позивача підлягає стягненню з Військової частини НОМЕР_3 компенсація за 13 днів невикористаної відпустки в сумі 3 042 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій відповідачів відносно не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за несення служби у вихідні, святкові та неробочі дні у сумі 61 265,28 грн. та стягнення відповідної суми з відповідачів на його користь, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для їх задоволення, оскільки приписами п.1.5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 року (чинної на момент звільнення позивача) визначено, що за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується, підстави для застосування ст.107 Кодексу законів про працю України відсутні.

Враховуючи те, що позивач був призваний на військову службу по мобілізації, проходження такого виду військової служби врегульовані нормами спеціального законодавства , при цьому він не перебував у трудових стосунках з Міністерством оборони України шляхом укладання контракту на проходження військової служби, а тому відсутні підстави для застосування норм ст. 116,117 КЗпП України щодо нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та його стягнення з відповідачів в визначеному позивачем розмірі 267 078,33 грн.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Заявляючи вимогу про відшкодування моральної (немайнової) шкоди особа має зазначити, в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Так як позивачем належними та допустимими доказами не обґрунтовано заявлену ним до відшкодування суму понесеної моральної шкоди в розмірі 300 000 грн., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

В іншій частині заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач не ніс витрати по оплаті судового збору, а тому підстави стягнення з відповідачів на його користь судових витрат відсутні; покладання обов`язку на суб`єкт владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення згідно ч. 1 ст. 382 КАС України є правом суду, а не обов`язком.

Оскільки судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, це є підставою для скасування прийнятого ним рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог стосовно визнання протиправними дій Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією за постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014 року; нарахування та виплати грошової компенсації за 13 невикористаних днів щорічної основної відпустки; нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року та прийняття в цій частині постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.315, 317, 321, 322, 325 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року по адміністративній справі №804/14894/15 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією за постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014 року; нарахування та виплати грошової компенсації за 13 невикористаних днів щорічної основної відпустки; нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року та в цій частині прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини-польова пошта НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1

одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією за постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014 року;

нарахування та виплати грошової компенсації за 13 невикористаних днів щорічної основної відпустки;

перерахування за ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1

одноразову грошову допомогу у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією за постановою Кабінету Міністрів України №460 від 17.09.2014 року в сумі 2 123,55 грн.;

грошову компенсацію за 13 невикористаних днів щорічної основної відпустки у сумі 3 042 грн.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 перерахувати до Пенсійного фонду України за ОСОБА_1 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з вересня 2014 року по вересень 2015 року.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року по адміністративній справі №804/14894/15 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 28 березня 2019 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів .

Повний текст постанови складений 2.04.2019 року.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай