Справа № 160/2808/19
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2019-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 квітня 2019 р. Справа № 160/2808/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Новолатівської сільської виборчої комісії Широківського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування подання, -

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Новолатівської сільської виборчої комісії Широківського району Дніпропетровської області, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати подання Новолатівської сільської виборчої комісії від 13 грудня 2018 року «Про відкликання старости Зеленобалківського старостинського округу Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області (с. Зелена Балка, с. Нове, с. Макарівка, с. Червоний Ранок, с. Шведова, Курганка) ОСОБА_1.

За змістом частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в ч. 2 ст. 19 КАС України, а саме справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених п. 9, 10 ч. 1 цієї статті.

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій, і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб'єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті (рішенні) особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 9901/798/18, індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов'язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб'єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб'єктивні права та/чи обов'язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому, їх юридична чинність (формальна обов'язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

З огляду на вказане, акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права, адресується конкретним суб'єктам і створює права та/чи обов'язки лише для цих суб'єктів в конкретних життєвих ситуаціях, дія якого закінчується у зв'язку з припиненням конкретних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів позову, позивачка звернулась до суду із позовом про визнання протиправним та скасування подання Новолатівської сільської виборчої комісії від 13 грудня 2018 року про відкликання старости Зеленобалківського старостинського округу Новолатівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області (с. Зелена Балка, с. Нове, с. Макарівка, с. Червоний Ранок, с. Шведова, Курганка) ОСОБА_1, вважаючи оскаржуване рішення індивідуальним актом, що може бути оскаржений в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 8 частини 1 статті 79-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) закріплено, що повноваження старости припиняються достроково у разі відкликання з посади за народною ініціативою.

За змістом частин 3-6 статті 79-1 Закону № 280/97-ВР, староста може бути відкликаний з посади за народною ініціативою в порядку, визначеному Законом України «Про статус депутатів місцевих рад», з особливостями, передбаченими частинами четвертою і п'ятою цієї статті, не раніше як через рік з моменту набуття ним повноважень.

Рішення про внесення пропозицій щодо відкликання старости за народною ініціативою приймається на зборах виборців у кількості не менше: 1) 10 осіб для відкликання старости села; 2) 15 осіб для відкликання старости селища.

На підтримку пропозиції про відкликання старости має бути зібрано кількість підписів, що перевищує кількість голосів, поданих за нього на місцевих виборах, за результатами яких він був обраний старостою.

Рішення про дострокове припинення повноважень старости у зв'язку з його відкликанням за народною ініціативою приймається за поданням територіальної виборчої комісії відповідною сільською, селищною, міською радою більшістю голосів від її загального складу.

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що подання Новолатівської сільської виборчої комісії від 13 грудня 2018 року про відкликання позивачки з посади старости не є рішенням суб'єкта владних повноважень (індивідуальним актом), який порушує права або інтереси визначеної в акті особи, та яке може бути оскаржене в поряду адміністративного судочинства, оскільки рішенням, яке створює права та/чи обов'язки для позивачки є рішення сільської, селищної, міської ради про дострокове припинення повноважень старости, винесене за процедурою, встановленою Законом України «Про місцеве самоврядування».

Правовий висновок стосовно того, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових відносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, що права та свободи, які не є індивідуально вираженими, не підлягають судовому захисту в порядку адміністративного судочинства, і відсутність порушеного права саме оскаржуваним рішенням суб'єкта владних повноважень є підставою для відмови у відкритті провадження у справі згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № П/9901/370/18.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі №160/2808/19 за позовом ОСОБА_1 до Новолатівської сільської виборчої комісії Широківського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування подання - відмовити.

Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повторне звернення до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева