Справа № 160/8999/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2019 року Справа № 160/8999/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Кам'янської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування рішення, -
28 листопада 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Кам'янської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Дніпропетровській області, в якому просить скасувати «Рішення про застосування фінансових санкцій» на суму 17 000 гривень Дніпродзержинської ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 27.03.2015 р. за №8060.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 2002 р. по 2015 р. займався підприємницькою діяльністю та є фізичною особою-підприємцем, знаходився на обліку, як платник податку, у Дніпродзержинській об'єднаній ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
18 березня 2015 року позивач припинив підприємницьку діяльність, про що офіційно повідомив Дніпродзержинську об'єднану ДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
В червні 2018 року позивач недоотримав в повному обсязі своє пенсійне забезпечення, яке отримує як пенсіонер з 2011 року.
Згодом позивач дізнався, що з його пенсійного забезпечення утримуються грошові кошти на підставі Постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Південного відділу державної виконавчої служби міста Кам'янське Головного територіального управління юстиції від 04.01.2018 року на підставі виконавчого листа №804/3386/16 виданого 24.11.2016 року Дніпропетровським окружними адміністративним судом про стягнення з нього заборгованості на підставі Рішення про застосування фінансових санкцій №8060 від 27.03.2015 року.
23 листопада 2018 року позивач отримав копію рішення від 27.03.2015 року № 8060 про застосування до нього фінансової санкції у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн.
Підставою ухвалення рішення про застосування фінансових санкцій був акт фактичної перевірки від 18.03.2015 року №568/2/04-03-21-35/НОМЕР_1 згідно якого встановлено порушення частини дванадцятої ст.15 Закону України від 19.12.95 р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
Позивач вважає Рішення про застосування фінансових санкцій від 27.03.2015 року № 8060 безпідставним і неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, у зв'язку з тим, що акт не складався і перевірка не проводилась.
Всупереч положенням чинних нормативних актів письмового повідомлення про перевірку не було надіслано, перевірка не проводилася. Оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій не містить відомостей де саме, за якою адресою і яким чином були порушені вимоги частини дванадцятої ст. 15 Закону України від 19.12.95р. №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», ця інформація в рішенні не зазначена.
Ухвалою суду від 03 грудня 2018 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику учасників справи.
09 січня 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що заперечує проти зазначеного позову у зв'язку з наступним.
Відповідно до вимог пп. 80.2.5 п. 80.2 ст.80 Податкового кодексу України та на підставі наказу №192 від 12.03.2015, організовано проведення фактичної перевірки позивача. За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки №568/2/04-03-21- 35/НОМЕР_1 від 18.03.2015 року.
Місце проведення перевірки: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ (м. Кам'янське), вул. Щербицького 6(4) та встановлено порушення ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту, етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481-95/ВР, а саме роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензії на право здійснення такої торгівлі. Відповідно на підтвердження наявності здійснення продажу товару без наявності ліцензії складено акт опису від 17.03.2015 до акту фактичної перевірки.
Позивач відмовився від отримання акту фактичної перевірки №568/2/04-03-21- 35/НОМЕР_1 від 18.03.2015 року, про що складено відповідний акт відмови підписання акту перевірки від 17.03.2015.
Акт фактичної перевірки від 18.03.2015 року було направлено засобами поштового зв'язку ФОП ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_1 та отримано згідно повідомлення про вручення позивачем 24.03.2015 року.
25 січня 2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив в якій останній зазначив, що надані відповідачем письмові докази як то Акт перевірки №568/2/04-А03-21-35/НОМЕР_1, Акт відмови від підписання акту перевірки від 18.03.2015 року та Акт відмови від отримання наказу на проведення перевірки сфабриковані працівниками ОДПІ.
Позивач стверджує, що займаючись підприємницькою діяльністю він не використовував найману робочу силу. Як би дійсно працівники ОДПІ виявили порушення в його діяльності, то вони повинні були вилучити акцизний товар та скласти відповідний акт, чого зроблено не було.
Крім того позивачем зазначено, що підстав для проведення позапланової перевірки взагалі не було.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд встановив наступні обставини.
17 березня 2015 року о 15 год. 00 хвилин було проведено перевірку господарської одиниці - магазину за адресою м. Дніпродзержинськ, вул. Щербицького 6(4).
За даною адресою здійснював господарську діяльність ФО-П ОСОБА_2 - позивач, який проживає за адресою: АДРЕСА_1., що підтверджується Договором оренди приміщення від 02 березня 2015 року.
Згідно вказаного договору ФО-П ОСОБА_3 (орендодавець) передає позивачу (орендарю) нежитлове приміщення за адресою: вул. Щербицького, б. 4.
Згідно умов зазначеного договору, орендар приймає об'єкт оренди з метою здійснення господарської діяльності, що не суперечить призначенню приміщення, яке орендується, а саме - для розміщення торговельного місця та ведення діяльності з реалізації продовольчих товарів.
Так актом встановлено, що працівниками відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів здійснено фактичну перевірку торгового магазину, що розташований за адресою м. Дніпродзержинськ, вул. Щербицького 6 (4).
В ході перевірки в магазині встановлено в наявності лікеро-горілчані та тютюнові вироби з цінниками.
На момент проведення перевірки в магазині знаходилась жінка, яка відмовилась від отримання наказу на проведення перевірки та підпису в направленні на перевірку та відмовилась назвати своє прізвище. З її слів підприємницьку діяльність на даному торговому об'єкті здійснює ОСОБА_2 В телефонному режимі приватний підприємець підтвердив причетність до даного магазину.
Згідно інформаційних ресурсів податкової служби у ФО-П ОСОБА_2 відсутні ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами.
Також на торговому об'єкті (магазин) відсутній касовий апарат РРО.
ФО-П ОСОБА_2 18.03.2015 о 09:00 з'явився в приміщення ОДПІ, ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами не надав.
Позивач відмовився від отримання наказу на проведення перевірки від 12.03.2015 р. №192 та підписувати направлення на перевірку.
Крім того позивач відмовився підписувати акт перевірки та акт передачі на відповідальне зберігання, про що складені відповідні акти.
Таким чином, перевіркою встановлено факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій на право здійснення такої торгівлі, що є порушенням ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
Вирішуючи правомірність оскаржуваного рішення, суд виходить з наступного.
Згідно п. 80.1., ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Як передбачено пп. 80.2.2 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Згідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст75 ПК України визначено що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Статтею 81 ПК України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної, виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надсилання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому, зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна, планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсними за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна, планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Не пред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відповідач намагався вручити копію наказу на перевірку №192 від 12.03.2015 та направлення на проведення перевірки №132, №133 від 13.03.2015, про що зазначено в акті фактичної перевірки №568/2/04-03-21-35/НОМЕР_1 від 18.03.2015 року, однак, продавець магазину відмовилася отримати вказані документи.
Відповідач листом від 19.03.2015 направив акт фактичної перевірки №568/2/04-03-21-35/НОМЕР_1 від 18.03.2015 року засобами поштового зв'язку на адресу позивача: АДРЕСА_1, який отримано згідно повідомлення про вручення позивачем 24.03.2015 року.
Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» № 481/95-ВР від 19.12.1995 р. роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.
Відповідно до ст. 17 Закону № 481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
На підставі вказаної норми, а також фактів викладених у акті перевірки відповідачем було винесено рішення про застосування фінансових санкцій від 27.03.2015 р. №8060 на загальну суму 17 000 грн.
Рішення про застосування фінансових санкцій від 27.03.2015 р. №8060 направлено засобами поштового зв'язку на адресу позивача: АДРЕСА_1

Поштовий лист із рішенням про застосування фінансових санкцій №8060 повернувся назад на адресу податкової. У зв'язку з цим відповідачем складено акт №13/04-03-21-39/НОМЕР_1 від 29.04.2015 про неможливість вручення рішення про застосування фінансових санкцій.

Таким чином, доводи позивача про відсутність акту перевірки, а також сумніви щодо проведення самої перевірки не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріалами справи підтверджується, що встановлені у акті порушення дійсно мали місце, рішення про застосування фінансових санкцій винесене цілком на законних підставах.

У зв'язку з цим суд не вбачає законних підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.М. Олійник

Рішення не набрало законної сили

08 лютого 2019 року.

Суддя В.М. Олійник

З оригіналом згідно.

Суддя В.М. Олійник