Справа № 520/449/19
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

28.03.2019 р. № 520/449/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дирявої К.І.,

представника позивача - Лузан О.С.,

представника відповідача - Запорожець Л.Г.,

представника відповідача - Тюріної Л.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні клопотання представника відповідача про закриття провадження у адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЛАДОПРОМ" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Публічне акціонерне товариство "Житомирський маслозавод" про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ХЛАДОПРОМ" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо прийняття рішення про реєстрацію знаку за заявкою № m 201710937, прийняте 11.12.2018 р. № 126219/ЗМ/18, та рішення про реєстрацію знаку за заявкою № m 201710938, прийняте 11.12.2018 р. № 126223/ЗМ/18;

- скасувати рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про реєстрацію знаку за заявкою № m 201710937, прийняте 11.12.2018 р. № 126219/ЗМ/18, та рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про реєстрацію знаку за заявкою № m 201710938, прийняте 11.12.2018 р. № 126223/ЗМ/18.

Ухвалою суду від 23.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за вищевказаним позовом. Розгляд адміністративної справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Через канцелярію суду представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі із посиланням на те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного провадження.

В обґрунтування заявленого клопотання вказано, що даний спір є спором про приватне цивільне право, а відтак не є публічно-правовим спором, оскільки: позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених цивільних прав, а не за захистом своїх прав у публічно-правових відносинах. Також вказано, що предметом спору є оскарження рішення суб'єкта владних повноважень про набуття права інтелектуальної власності - рішення Мінекономрозвитку від 11.12.2018 про реєстрацію знаків за заявками №№ m 2017 10937, m2017 10938 на ім'я третьої особи, тобто даний спір стосується цивільного права.

Представник позивача в судове засідання прибув, проти заявленого клопотання заперечував з огляду на його необґрунтованість та недоведеність. Також представником позивача через канцелярію суду подано заперечення на клопотання відповідача, з якого вбачається, що предметом позову по справі №520/449/19, є рішення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, що в свою чергу є актом індивідуальної дії суб'єкта владних повноважень, а отже відповідно до ст. 4, 5 КАС України та підсудності справи юрисдикції адміністративних судів, оскільки знак не зареєстровано, а свідоцтво за вказаними у позові заявками не видано спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Представники відповідача в судове засідання прибули, подане через канцелярію суду клопотання підтримали та просили суд його задовольнити.

Також представником відповідача через канцелярію суду на виконання протокольної ухвали суду, проголошеної без видалення до нарадчої кімнати, у судовому засіданні, яке відбулося 21.03.2019 року, надано виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відносно свідоцтва № 255950 станом на 26.03.2019 р. стосовно заявки № m 2017 10937 та відносно свідоцтва № 255951 станом на 26.03.2019 р. стосовно заявки № m 2017 10938, а також докази сплати третьою особою державного мита за видачу свідоцтва України на знак для товарів та послуг і збору за публікацію про видачу свідоцтв на знак за вказаними заявками.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі третьої особи.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подане до суду клопотання та наявні в матеріалах справи докази, зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб'єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Між тим, оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірного майна має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів вбачається, що позивачем оскаржуються дії та рішення відповідача від 11.12.2018 р. № 126219/ЗМ/18 про реєстрацію знаку "КАШТАН ПОЛІСЬКИЙ білий" за заявкою № m 201710937 та № 126223/ЗМ/18 про реєстрацію знаку "КАШТАН ПОЛІСЬКИЙ шоколадний" за заявкою № m 201710938, що були подані Публічним акціонерним товариством "Житомирський маслозавод". При цьому, обґрунтовуючи власну правову позицію, позивач посилається на обставини порушення його прав та інтересів як власника свідоцтва на знак для товарів і послуг "КАШТАН", який визнано добре відомим в Україні.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу України до об'єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп'ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування (топографії) інтегральних мікросхем; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці.

Також відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг»: свідоцтво - свідоцтво України на знак для товарів і послуг; зареєстрований знак - знак, на який видано свідоцтво; заявка - сукупність документів, необхідних для видачі свідоцтва; заявник - особа, яка подала заявку чи набула прав заявника в іншому встановленому законом порядку; Реєстр - Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг.

Як передбачено положеннями ст. 15 Закон України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» заявник може оскаржити рішення Установи за заявкою у судовому порядку або до Апеляційної палати протягом двох місяців від дати одержання рішення Установи чи копій матеріалів, затребуваних відповідно до пункту 3 статті 10 цього Закону.

Якщо рішення Установи за заявкою оскаржено у судовому порядку після державної реєстрації знака, то суд вирішує разом і питання щодо дійсності відповідного свідоцтва.

Відповідно до частини першої ст. 19 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі: а) невідповідності зареєстрованого знака умовам надання правової охорони; б) наявності у свідоцтві елементів зображення знака та переліку товарів і послуг, яких не було у поданій заявці; в) видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

Як визначено приписами ст. 25 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» охорона прав на добре відомий знак здійснюється згідно зі статтею 6 bis Паризької конвенції про охорону промислової власності та цим Законом на підставі визнання знака добре відомим Апеляційною палатою або судом. З дати, на яку за визначенням Апеляційної палати чи суду знак став добре відомим в Україні, йому надається правова охорона така сама, якби цей знак був заявлений на реєстрацію в Україні. При цьому вона поширюється також на товари і послуги, що не споріднені з тими, для яких знак визнано добре відомим в Україні, якщо використання цього знака іншою особою стосовно таких товарів і послуг вказуватиме на зв'язок між ними та власником добре відомого знака і його інтересам, ймовірно, буде завдано шкоди таким використанням.

З урахуванням вищевикладеного суд зазначає, що наслідками визнання торгового знака добре відомим в Україні є можливість заборони його використання на товарах та послугах, що є неоднорідними з тими, для яких його визнано добре відомим, а також те, що власник добре відомого знака вправі вимагати заборони використання позначення, складова частина якого відтворює добре відомий знак.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.10.2018 року у справі № 910/18195/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України Вищий суд з питань інтелектуальної власності розглядає справи щодо прав інтелектуальної власності, зокрема: 1) справи у спорах щодо прав на винахід, корисну модель, промисловий зразок, торговельну марку (знак для товарів і послуг), комерційне найменування та інших прав інтелектуальної власності, в тому числі щодо права попереднього користування.

Як передбачено приписами ч. 1 Розділу Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України частина четверта статті 3, частини перша та друга статті 20 (в частині визначення юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності), частина третя статті 24, частина третя статті 25, частина дев'ята статті 31, частина друга статті 33, частина третя статті 253, частина перша статті 320 цього Кодексу (в частині права на подання заяви про перегляд судового рішення Вищого суду з питань інтелектуальної власності) вводяться в дію з дня, наступного за днем опублікування Головою Вищого суду з питань інтелектуальної власності у газеті "Голос України" повідомлення про початок роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

В той же час, положеннями п. 16 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: до початку роботи Вищого суду з питань інтелектуальної власності справи щодо прав інтелектуальної власності розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, судами відповідно до правил юрисдикції (підвідомчості, підсудності), які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, враховуючи обставини того, що під час розгляду справи встановлено, що відповідачем здійснено реєстрацію свідоцтв № 255950 стосовно заявки № m 2017 10937 та №255951 стосовно заявки № m 2017 10938, то спір про скасування рішень відповідача безпосередньо стосується охорони права інтелектуальної власності позивача, а отже не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративного суду.

Таким чином, суд зазначає, що враховуючи вищезазначене в даному випадку наявний спір, пов'язаний із захистом прав інтелектуальної власності, який, з огляду на суб'єктний склад, слід вирішувати в порядку господарського судочинства.

Відповідно до положень п.2 ч. 2 ст. 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно із п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання представника відповідача та закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЛАДОПРОМ".

Керуючись ст.ст. 238, 243, 248, 250, 256, 294, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Клопотання представника Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про закриття провадження у справі - задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЛАДОПРОМ" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Публічне акціонерне товариство "Житомирський маслозавод" про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Зобов'язати УДКСУ в Основ'янському районі м. Харкова повернути з рахунку: 4012, отримувач: УК у Основ`янськ. р-ні/м. Харків.Основ'ян/22030101, код отримувача: 37999628, банк отримувача: Казначейство України, код банку отримувача: 899998 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЛАДОПРОМ" (вул. Хабарова, буд. 1, м. Харків, 61099, ) сплачену суму судового збору у розмірі 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) грн. 00 коп., відповідно до платіжних доручень №16 від 15.01.2019 року, №33 від 22.01.2019 року.

Роз'яснити позивачу, що він має право звернутись із відповідним позовом до відповідного господарського суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 02 квітня 2019 року.

Суддя Мельников Р.В.