Справа № 1.380.2019.000623
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2019-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1.380.2019.000623
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

01 квітня 2019 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Гулкевича В.О.,

розглянувши у відкритому засіданні в м.Львові клопотання представника третьої особи ОСОБА_1 про закриття провадження у справі за позовом Громадської Організації «За рівні права та можливості» до Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1, про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Громадської Організації «За рівні права та можливості» до Львівської міської ради, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Львівської міської ради щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою по АДРЕСА_2, площею 0.0373га, кадастровий № НОМЕР_1 у постійне користування, для будівництва Медичного центру діагностики та реабілітації та зобов'язати Львівську міську раду у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили, надати Громадській Організації «За рівні права та можливості» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2, площею 0,0373 га, кадастровий номер № НОМЕР_1 у постійне користування для будівництва Медичного центру діагностики та реабілітації.

Ухвалою судді від 11.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Від представника третьої особи ОСОБА_1 надійшло клопотання про закриття провадження у справі, мотивоване тим, що спір у справі має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів. В обгрунтування поданого клопотання зазначив, що фактично предметом позову у цій справі є право орендаря на поновлення строку договору оренди, а предметом судового розгляду - спір між сторонами у договірних відносинах. При цьому покликається на те, що на момент звернення позивача до відповідача із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою договір оренди землі, укладений між Львівською міською радою та гр.ОСОБА_1, був дійсним, а тому відмова відповідача була правомірною, а спірна земельна ділянка - обтяженою.

Учасники справи у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.

Від позивача надійшло клопотання (вх. 10382 від 28.03.2019) про розгляд питання про закриття провадження у справі без участі у уповноваженого представника. Водночас просить у випадку задоволення клопотання вирішити питання про повернення судового збору.

Представник відповідача подав пояснення за вх.№ 1021 ел. від 01.04.2019, в якому покликається на те, що предметом спору у цій справі є вимога позивача отримати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка належить третій особі, а відтак існує спір про цивільне право, що не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

У зв'язку з відсутністю перешкод для розгляду клопотання про закриття провадження у справі, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає можливим судове засідання проводити у відсутності сторін.

Відповідно до вимог ч.13 ст.10 та ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання у справі не здійснюється.

При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що Ухвалою Львівської міської ради №2158 від 23.10.2008 року "Про затвердження гр.ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на АДРЕСА_2" затверджено гр.ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки на АДРЕСА_2 за рахунок земель, що не надані у власність або користування: площею 0,1 га (у тому числі площею 0,003 га у межах червоних ліній) у власність для обслуговування індивідуального житлового будинку за функцією використання - землі житлової забудови; площею 0,059 га у межах червоних ліній в оренду терміном на 5 років для ведення садівництва за функцією використання - землі сільськогосподарського призначення; площею 0,0373 га в оренду терміном на 10 років для ведення садівництва за функцією використання - землі сільськогосподарського призначення.

На підставі зазначеної ухвали укладено договір оренди землі від 16.03.2009 №С-1336, про що у книзі записів реєстрації договорів оренди землі С-3 вчинено запис.

Згідно з п.8 вищевказаного договору оренди землі, договір укладено на 10 років - до 23.10.2018.

05.09.2018 третя особа ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про продовження договору оренди земельної ділянки на АДРЕСА_2, площею 0,0373 га, для ведення садівництва.

На підставі вказаної заяви Львівською міською радою підготовлено проект ухвали "Про продовження гр.ОСОБА_1 терміну оренди земельної ділянки на АДРЕСА_2", який розглядався на пленарному засіданні 15-ї сесії Львівської міської ради 7-го скликання від 20.09.2018 року, однак, згідно протоколу пленарного засідання 15-ї сесії Львівської міської ради 7-го скликання від 20.09.2018 року, не набрав достатньої кількості голосів.

14.11.2018 року третя особа ОСОБА_1 звернувся до Львівської міської ради із заявою про повторне винесення на розгляд сесії міської ради звернення №3-М-86819/АП-2403 від 05.09.2018 року про продовження договору оренди земельної ділянки на АДРЕСА_2, площею 0,0373 га, однак, згідно ухвали відповідача "Про розгляд питання оренди земельної ділянки на АДРЕСА_2", вирішено не продовжувати гр.ОСОБА_1 термін оренди.

Водночас Громадська організація «За рівні права та можливості» звернулась до Львівської міської ради з клопотанням від 11.09.2018 № 126 та повторним клопотанням від 03.12.2018 № 130 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у постійне користування тієї ж самої земельної ділянки, що передана в оренду третій особі, на АДРЕСА_2, площею 0,0373 га, кадастровий НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Листами Львівської міської ради від 11.10.2018 (вих.2403-5134) та від 26.12.2018 (вих.№2403-6399) роз'яснено позивачу, що запитувана земельна ділянка надана в оренду гр.ОСОБА_1 терміном на 10 років; до того ж, останній має переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк.

Вказана відмова відповідача і стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Вважає, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Втім, на переконання суду, з контексту спірних правовідносин та їх нормативного регулювання вбачається, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено поняття «адміністративна справа», у відповідності до якого такою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, в спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Разом з тим участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, не кожен спір за участю суб'єкта владних повноважень є публічно-правовим. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Фактично спір у цій справі виник між позивачем та органом місцевого самоврядування з приводу оскарження протиправних, на думку позивача, дій органу місцевого самоврядування щодо відмови у наданні йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2, площею 0,0373 га, кадастровий НОМЕР_1 у постійне користування для будівництва Медичного центру діагностики та реабілітації.

При цьому, на час звернення позивача, вказана земельна ділянка передана в оренду гр.ОСОБА_1

Таким чином, предметом спору у цій справі є вимога позивача отримати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка належить третій особі.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикційної належності спору, предметом якого є оскарження рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання або відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Так, у постановах від 21.03.2018 року (справа №536/233/16-ц), 24.04.2018 року (справа №401/2400/16-ц), 30.05.2018 року (справа №826/5737/16), 19.06.2018 року (справа №922/864/17) Велика Палата Верховного суду дійшла висновку про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування, а відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Втім, як встановлено під час розгляду справи, на час звернення позивача до відповідача із заявами від 11.09.2018 № 126 та від 03.12.2018 № 130 у третьої особи ОСОБА_1 існувало дійсне речове право саме на ту земельну ділянку, про яку зазначив позивач у вищезгаданих заявах. Процедури припинення права користування третьою особою спірною земельною ділянкою, як-то передбачено ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, не проведено.

Отже, у справі, яка розглядається, існує спір про право цивільне; звернувшись до суду з даним позовом, позивач фактично звернувся за захистом свого приватного інтересу, порушеного, на її думку, відповідачем шляхом прийняття рішень щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у користування земельної ділянки.

За правилами ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває/втрачає речове право на нерухоме майно, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 15.05.2018 року у справі №809/739/17.

Разом з тим, суд звертає увагу, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись відповідним місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі.

Згідно ч.2 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч.2 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI.

Згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи вказані приписи та клопотання представника позивача, суд вважає за доцільне повернути судовий збір у розмірі 1921, 00 грн., сплачений згідно квитанції № 0.0..1 від 06.02.2019.

Суд роз'яснює позивачеві, що в силу вимог ч.2 ст.239 КАС України, повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Поряд з тим, ухвала про закриття провадження у справі не обмежує сторін у реалізації захисту свого права у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.132, 238, 239, 243, 248, 250, 256, 293-295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Провадження у справі за позовом Громадської Організації «За рівні права та можливості» до Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1, про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії - закрити.

Повернути з Державного бюджету України на користь Громадської Організації «За рівні права та можливості» (79026, м.Львів, вул.Карманського, буд.6, кв.3; ) судовий збір, сплачений відповідно до квитанції № 0.0..1 від 06.02.2019 в сумі 1921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений та підписаний 03.04.2019.

Суддя В.М.Сакалош