Справа № 815/2346/18
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/2346/18

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю. В.,

Шляхтицького О. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року по справі № 815/2346/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними бездіяльності та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 03.09.2017 року;

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 невиплачену індексацію грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 03.09.2017 року в розмірі 28130,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 03.09.2017 року, стягнуто з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 невиплачену індексацію грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 03.09.2017 року в розмірі 28130,00 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, Військовою частиною НОМЕР_1 було подано апеляційну скаргу, в якій апелянт посилаючись на незаконність вказаного рішення просить апеляційний суд: скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року по справі по адміністративній справі № 815/2346/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , та ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що Військова частина НОМЕР_1 діяла згідно роз`яснень Міністерства соціальної політики України та в рамках затвердженого кошторису та планів асигнувань на 2016-2017 роки.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 серпня 2018 року командувачем військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » видано наказ №118, з якого вбачається, що відповідно до п. «а» ч.1 ст.26 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу», з урахуванням пп. «ї» п.1 ч.8 цієї ж статті, звільнити з військової служби у запас майора ОСОБА_1 , начальника інженерної служби 1513 артилерійського складу боєприпасів, вислуга років у ЗС календарна 29 років 09 місяців, пільгова 04 роки 01 місяць (а.с.19, 48).

Згідно витягу з наказу № 212 від 03 вересня 2017 року командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) (а.с.20, 49) майора ОСОБА_1 , начальника інженерної служби 1513 артилерійського складу боєприпасів, звільненого наказом командування військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 01.08.2017 року №118 у запас, 03 вересня 2017 року - виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направити на військовий облік до Білгород-Дністровського ОМВК Одеської області.

Як вбачається з вищевказаного витягу з наказу №212 від 03 вересня 2017 року та з грошового атестату серії ЗУ №074262 (а.с.21-22, 50), виданого військовою частиною НОМЕР_1 щодо видів грошового забезпечення начальника інженерної служби майора ОСОБА_1 встановлено такі види його грошового забезпечення: оклад за військовим званням 125 грн., посадовий оклад 970 грн., надбавка за вислугу років 40 грн.; щомісячні додаткові види грошового забезпечення: надбавка за виконання особливо важливих завдань 50 % - 76,65 грн., надбавка за таємність 10 % - 9,70 грн., премія 450% - 436,50 грн., щомісячна додаткова грошова винагорода 60% - 405,69 грн.; виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік 6761,50 грн. та одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби 87899,50 грн.

Згідно наданих позивачем та військовою частиною НОМЕР_1 довідок від 26.04.2018 року №456 (а.с.51) та від 17.07.2018 року №835 (а.с.74-75) про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії вбачається, що за період з січня 2016 року по вересень 2017 року ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 03.09.2017 року, позивач звернувся до суду.

За наслідками розгляду вказаного спору суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 03.09.2017 року та стягнення з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 невиплаченої індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 03.09.2017 року в розмірі 28130,00 грн. є обґрунтованими та доведеними, а отже підлягають задоволенню.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Пунктом другим частини третьої статті 9 вказаного Закону визначено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Так, згідно статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацією грошових доходів населення є встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення, згідно пункту 2 якого визначється, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 6 вказаного Порядку передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Разом з тим, колегія суддів також зазначає, що положеннями Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Як вбачається з матеріалів справи єдиною підставою для невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, за період з 01.01.2016 року по 03.09.2017 року в сумі 28130.00 грн стало неналежне фінансування Військової частини НОМЕР_1 .

Однак, відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин непроведення розрахунку). Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого відбувається фінансування Військової частини НОМЕР_1 , кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі №825/874/17.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, норми законодавства, що врегульовують спірні в цій справі правовідносини, із врахуванням висновків Верховного суду у справі №825/874/17, рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00), яке відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та винесене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апелянта висновків суду не спростовують.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 271, 289, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року по справі № 815/2346/18 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року по справі № 815/2346/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними бездіяльності та стягнення коштів залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю. В. Осіпов

Суддя: О. І. Шляхтицький