Справа № 260/203/19
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2019 рокум. Ужгород№ 260/203/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадження в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області , в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Ужгородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо не зарахування ОСОБА_1, і.п.н. НОМЕР_1, до загального страхового стажу при визначенні пенсії за інвалідністю періоду роботи з 21 січня 1985 року по 18 квітня 1985 року; з 21 серпня 1987 року по 31 жовтня 1996 року та календарного періоду проходження строкової військової служби з 25 квітня 1985 року по 26 травня 1987 року; 2) зобов'язати Ужгородське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати ОСОБА_1, і.п.н. НОМЕР_1, періоди роботи:

- на шахтоуправлінні імені Газети "Правда" виробничого об'єднання "Донецьквугілля", гірничим робочим з 21 січня 1985 року по 18 квітня 1985 року;

- на шахті імені 60-річчя ОСОБА_2 України Донецького виробничого об'єднання "Донецьквугілля":

- учнем гірничого робочого по ремонту гірських виробіток з 21 серпня 1987 року по 11 листопада 1987 року;

- гірським робочим по ремонту гірських виробіток 3 розряду з 11 листопада 1987 року по 16 березня 1993 року;

- підсобним робочим 2 розряду з 16 березня 1993 року по 31 жовтня 1996 року;

- календарний період проходження строкової військової служби з 25 квітня 1985 року по 26 травня 1987 року;

до загального страхового стажу роботи та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії за інвалідністю з урахуванням його загального страхового стажу роботи, починаючи з 06 вересня 2018 року.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що у вересні 2018 року звернувся до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, за результатами розгляду якої йому призначена пенсія. Разом з тим, із усних пояснень посадових осіб відповідача йому стало відомо, що при призначенні пенсії наявний трудовий стаж зараховано тільки частково. Листом від 11 грудня 2018 року позивачу було повідомлено, що для зарахування всіх періодів роботи до страхового стажу необхідно подати підтверджуючі довідки, видані відповідними підприємствами. 16 січня 2019 року позивач повторно звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про включення до загального страхового стажу спірних періодів роботи, долучивши при цьому відповідні довідки, посвідчені підприємствами за попередніми місцями роботи. Однак відповідач відмовився враховувати такі та зарахувати стаж роботи до страхового стажу з огляду на те, що такі довідки видані підприємствами, розташованими на тимчасово окупованій території, а отже, згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є недійсними. Вважає протиправною бездіяльність органу Пенсійного фонду України щодо не зарахування стажу роботи та служби у Збройних Силах до його страхового стажу, оскільки така суперечить нормам діючого законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву №2219/08 від 11.03.2019 р. відповідач у задоволенні позову просив відмовити, аргументуючи тим, що частина спірного стажу, а саме за період з 21.01.1985 р. по 18.04.1985 р., з 25.04.1985 р. по 18.05.1987 р., з 21.08.1987 по 11.11.1987 р. та з 16.03.1993 р. по 31.10.1996 р., була включена до страхового стажу позивача, що підтверджується матеріалами пенсійної справи. Період роботи з 11.11.1987 р. по 16.03.1993 р. зарахований не був з огляду на те, що в трудовій книжці позивача відсутній запис про звільнення, що суперечить нормам Інструкції ведення трудових книжок. Тому позивачу було запропоновано подати підтверджуючі документи, видані за місцем роботи. Оскільки ОСОБА_1 було надано довідки, видані підприємствами, розташованими на тимчасово окупованій території України та не перереєстрованими на території, підконтрольній українській владі, враховуючи положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», такі не можуть бути враховані органом Пенсійного фонду України.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1О.) є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання якого знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою від 18 вересня 2018 року № та не заперечується сторонами.

05 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі Ужгородське ОУПФУ) із заявою про призначення пенсії по інвалідності, до якої долучив довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; документ про місце проживання особи; паспорт; трудову книжку; виписку з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності АВ №0979501; диплом про навчання №01/54 від 14.02.2008 р.; військовий квиток НУ №9229505.

За результатами розгляду поданої заяви Ужгородським ОУПФУ ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності з 06 вересня 2018 року з розрахунку страхового стажу 28 років 7 місяців 2 дні, в тому числі за період з 21 січня 1985 року по 18 квітня 1985 року; з 25 квітня 1985 року по 18 травня 1987 року; з 16 березня 1993 року по 31 жовтня 1996 року.

13 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського ОУПФУ із заявою, в якій просив при нарахуванні йому пенсії врахувати в стаж роботи період роботи на шахті імені 60-летия Советской Украины Донецкого производственного объединения по добыче угля («ДОНЕЦКУГОЛЬ») з 21.08.1987 р. по 31.10.1996 р. Також просив врахувати в пільговий стаж роботи період роботи в шахтоуправлінні ім. газети «Правда» п/о «Донецкуголь» з 21.01.1985 р. по 18.04.1985 р., службу в лавах ОСОБА_2 з 25.04.1985 р. по 26.05.1987 р., роботу на шахті імені 60-летия Советской Украины Донецкого производственного объединения по добыче угля («ДОНЕЦКУГОЛЬ») з 21.08.1987 р. по 16.03.1993 р.

Рішенням Ужгородського ОУПФУ про перерахунок пенсії до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано стаж роботи за період з 21 серпня 1987 року по 11 листопада 1987 року.

11 грудня 2018 року листом №02/К-227 ОСОБА_3 повідомлено про зарахування до загального страхового стажу період роботи на шахті ім. 80-ття ОСОБА_2 України з 21.08.1987 р. по 11.11.1987 р., а також з 16.03.1993 р. по 31.10.1996 р. Одночасно проінформовано, що для зарахування іншого зазначеного в заяві періоду роботи, враховуючи відсутність в трудовій книжці запису про звільнення, необхідно подати уточнюючі довідки підприємства або організації, а починаючи з 21.08.1992 р. результати атестації робочих місць.

16 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського ОУПФУ із заявою про перерахунок пенсії з часу постановки на пенсійний облік, долучивши до неї копію довідок про роботу в шахтоуправлінні ім. газети «Правда» в/о «Донецькуголь» з 21.01.1985 р. по 18.04.1985 р.; копію військового квитка про службу в лавах ОСОБА_2; копію довідки про роботу на шахті імені 60-летия Советской Украины Донецкого производственного объединения по добыче угля («ДОНЕЦКУГОЛЬ») з 21.08.1987 р. по 31.10.1996 р.; копію трудової книжки.

Листом №02/К-13 від 30.01.2019 р. Ужгородське ОУПФУ повідомило ОСОБА_1 про неможливість врахувати надані ним довідки для перерахунку пенсії з огляду на лист Пенсійного фонду України №14720/02-12 від 25.04.2018 р. та норми ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Вважаючи небажання органу Пенсійного фонду України врахувати зазначені періоди роботи в страховий стаж протиправною бездіяльністю, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови призначення пенсії по інвалідності визначаються нормами ст. 30 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон). Так, зазначеною статтею передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Ч. 1 ст. 32 Закону визначено, що особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп, в тому числі, від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Зазначені положення Закону кореспондуються з нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Ч. 4 ст. 24 Закону визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Звернувшись з даним адміністративним позовом до суду, ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність Ужгородського ОУПФУ щодо не зарахування до загального страхового стажу при визначенні пенсії по інвалідності період роботи з 21 січня 1985 року по 18 квітня 1985 року; з 21 серпня 1987 року по 31 жовтня 1996 року та календарного періоду проходження строкової військової служби з 25 квітня 1985 року по 26 травня 1987 року, а також просить зарахувати вказані період.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 Ужгородським ОУПФУ при розрахунку пенсії по інвалідності до страхового стажу позивача зараховано, в тому числі, періоди роботи з 21 січня 1985 року по 18 квітня 1985 року на шахтоуправлінні імені Газети "Правда" виробничого об'єднання "Донецьквугілля" гірником; період роботи з 21 серпня 1987 року по 11 листопада 1987 року на шахті імені 60-річчя ОСОБА_2 України Донецького виробничого об'єднання "Донецьквугілля" учнем гірника по ремонту гірських виробіток; період роботи з 16 березня 1993 року по 31 жовтня 1996 року підсобним робочим 2 розряду, а також період проходження строкової військової служби з 25 квітня 1985 року по 18 травня 1987 року.

Отже, вказані вище спірні періоди були самостійно враховані органом Пенсійного фонду при призначенні пенсії ОСОБА_1

Суд звертає увагу на те, що позивач просить зарахувати період проходження строкової військової служби в лавах ОСОБА_2 з 25 квітня 1985 року по 26 травня 1987 року, однак такий відповідачем включено тільки по 18 травня 1987 року. Разом з тим, відповідно до наявної в матеріалах справи копії військового квитка, ОСОБА_1 звільнений в запас саме з 18 травня 1987 року на підставі наказу МО СРСР №93 від 25.03.1987 р., а тому відповідачем правомірно зараховано до його страхового стажу період проходження строкової військової служби по 18 травня 1987 року включно.

Отже, враховуючи ту обставину, що частина страхового стажу, який позивач просить суд зарахувати до його загального страхового стажу при визначенні пенсії по інвалідності, самостійно враховано відповідачем при первинному призначенні пенсії та при проведенні її перерахунку, тобто до звернення ОСОБА_1 з даним адміністративним позовом, суд вважає, що позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

З приводу позовної вимоги щодо зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи на шахті імені 60-річчя ОСОБА_2 України Донецького виробничого об'єднання "Донецьквугілля" гірником по ремонту гірських виробіток 3 розряду за період з 11 листопада 1987 року по 16 березня 1993 року суд зазначає наступне.

Свою відмову включити спірний період роботи до загального страхового стажу позивача відповідач аргументує тим, що ОСОБА_1 для підтвердження такого стажу надав довідки, видані підприємством, розташованим на тимчасово не підконтрольній території, та яке не було перереєстроване на території, підконтрольній українській владі, а тому, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», такі є не дійсними та не створюють правових наслідків.

Разом з тим, суд не може погодитися з такою аргументацією відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п. 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З матеріалів справи вбачається, що на вимогу Ужгородського ОУПФУ для підтвердження наявного страхового стажу ОСОБА_1 надав довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №16-27 від 12.02.2018 р., довідки про заробітну плату №16-27/1 від 12.02.2018 р., №16-27/2 від 12.02.2018 р., №16-27/3 від 12.02.2018 р., довідку про підприємство №16-27/5 від 12.02.2018 р., видані Державним підприємством «Донецька вугільна енергетична компанія», копію особової картки ОСОБА_1 №1889, довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №398 від 29.10.2018 р., довідку про перейменування підприємства №400 від 29.10.2018 р., довідку про заробітну плату №260 від 10.04.2018 р., видані РП «Донбавссуглереструктуризация» Обособленое подразделение ВОК ЛШ имени ОСОБА_4, копію особової картки ОСОБА_1 №40.

Більше того, запис щодо переведення ОСОБА_1 11 листопада 1987 року на посаду гірника по ремонту гірничих виробіток 3 розряду з повним підземним робочим днем наявний також в трудовій книжці позивача.

Довідками, виданими підприємствами, підтверджено, що на всі виплати були нараховані страхові внески до Пенсійного фонду України.

З огляду на вищенаведені обставини справи суд вважає, що надані позивачем документи підтверджують його роботу на посаді гірника по ремонту гірничих виробіток 3 розряду на шахті імені 60-річчя ОСОБА_2 України Донецького виробничого об'єднання "Донецьквугілля" з 11 листопада 1987 року по 16 березня 1993 року, а тому відмова органу Пенсійного фонду України врахувати вказаний період роботи в страховий стаж позивача є протиправною.

Стосовно твердження відповідача щодо неможливості врахувати надані позивачем довідки з мотивів їх видачі підприємством, розташованим на тимчасово непідконтрольній території, суд зазначає наступне.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини» від 18.12.1996 р. Так, в зазначеному рішенні суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

У практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «Намібійські винятки», відповідно до яких документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 суд констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», Європейський суд з прав людини, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №235/2357/17, від 11 грудня 2018 року у справі №360/1628/17.

Ч. 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що подані ОСОБА_1 довідки засвідчені печаткою підприємств та підписами посадових осіб, містять обов'язкові відомості про періоди роботи, характер виконуваної роботи у спірний період та підстави видачі довідки з посиланням на первинні документи.

Отже, позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії.

Натомість відповідачем не надано суду жодних доказів, що дані, які містяться в довідках, містять неправдиві або недостовірні дані.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч. 1 ст. 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих актів, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовна вимоги в частині зобов'язання Ужгородське ОУПФУ зарахувати ОСОБА_1 період роботи на посаді гірника по ремонту гірничих виробіток 3 розряду на шахті імені 60-річчя ОСОБА_2 України Донецького виробничого об'єднання "Донецьквугілля" з 11 листопада 1987 року по 16 березня 1993 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Відповідно до Виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією №0979501, датою встановлення інвалідності ОСОБА_3 є 06 вересня 2018 року, а тому, враховуючи вимоги ст. 45 Закону, п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 р., розмір пенсії підлягає перерахунку з врахуванням такого стажу роботи з 06 вересня 2018 року.

Провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених судом обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, враховуючи те, що позивач в позові просить суд зобов'язати відповідача зарахувати до страхового стажу 5 окремих періодів роботи, з яких судом задоволено позовну вимогу тільки стосовного 1 з таких, розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача, складає 153,61 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. ст. 241, 243, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 «Б», кв. 33, м. Ужгород, Закарпатська область, 88015, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (місцезнаходження: вул. Загорська, буд. 2, м. Ужгород, Закарпатська область, 88017, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Ужгородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо не зарахування ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 «Б», кв. 33, м. Ужгород, Закарпатська область, 88015, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до загального страхового стажу при визначенні пенсії по інвалідності періоду роботи на посаді гірника по ремонту гірничих виробіток 3 розряду на шахті імені 60-річчя ОСОБА_2 України Донецького виробничого об'єднання "Донецьквугілля" з 11 листопада 1987 року по 16 березня 1993 року.

3. Зобов'язати Ужгородське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 «Б», кв. 33, м. Ужгород, Закарпатська область, 88015, ідентифікаційний код НОМЕР_1) при визначенні пенсії по інвалідності період роботи на посаді гірника по ремонту гірничих виробіток 3 розряду на шахті імені 60-річчя ОСОБА_2 України Донецького виробничого об'єднання "Донецьквугілля" з 11 листопада 1987 року по 16 березня 1993 року та зобов'язати здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії по інвалідності з урахуванням стажу роботи з 11 листопада 1987 року по 16 березня 1993 року, починаючи з 06 вересня 2018 року.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (місцезнаходження: вул. Загорська, буд. 2, м. Ужгород, Закарпатська область, 88017, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 «Б», кв. 33, м. Ужгород, Закарпатська область, 88015, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 153 (Сто п'ятдесят три грн. 68 коп.) грн. 68 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року).

СуддяОСОБА_5