Справа № 1640/2536/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 р. Справа № 1640/2536/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Яковенка М.М. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 (повний текст складено 21.09.2018, головуючий суддя І інстанції Гіглава О.В., м.Полтава) по справі № 1640/2536/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, третя особа Лубенський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування в частині,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, третя особа Лубенський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2, 3 Висновку службового розслідування від 27 жовтня 2017 року за фактом отримання тілесних ушкоджень старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області капітаном поліції ОСОБА_1, на підставі якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 по справі № 1640/2536/18 залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Відповідач надав заяву, в якій наголошено на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції.

Враховуючи неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а особиста участь сторін в судовому засіданні не визнана обовязковою, суд на підставі положень ч.4 ст.229 та п.2 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 25.11.2010 по 06.11.2015; в органах Національної поліції України - з 07.11.2015.

З 05.05.2017 позивач обіймав посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області.

28.09.2017 до Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області надійшов лист лікаря-психіатра Лубенського поліклінічного відділення Лубенської центральної міської лікарні щодо надання 29.09.2017 допомоги та виділення співробітників поліції для госпіталізації психічнохворого ОСОБА_2 для примусової госпіталізації. У звязку з надходженням даного листа начальником сектору превенції Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 надано вказівку старшому дільничному офіцеру ОСОБА_1 та старшому дільничному офіцеру ОСОБА_4 виконати запитуване супроводження.

29.09.2017 капітан поліції ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на кареті швидкої медичної допомоги з водієм, а також медичною сестрою психіатричного кабінету Лубенської ЦМЛ ОСОБА_5 виїхали за місцем мешкання психічнохворого громадянина ОСОБА_2 АДРЕСА_1. Під час супроводження поліцейськими та медичним працівником психічнохворого з помешкання до карети швидкої допомоги, всі спускалися з другого поверху будинку на перший вузькими сходинками без перил. Під час руху по сходах психічнохвора особа штовхнув ОСОБА_1, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на сходи, при цьому, отримав травму голови.

В подальшому ОСОБА_1 29.09.2017 звертався до лікувальних закладів з приводу отриманої травми. Йому було встановлено діагноз: "Закрита черепно-мозкова травма голови", "Струс головного мозку", призначено відповідне лікування.

З 30.09.2017 по 13.10.2017 проходив стаціонарне лікування в медичній установі.

Після повідомлення позивачем керівництва про факт його травмування та після надходження до Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області повідомлення лікувального закладу про госпіталізацію ОСОБА_1 комісією ГУНП в Полтавській області проведено службове розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_1

Комісію з розслідування нещасного випадку, який стався 29.09.2017 з капітаном поліції, дільничним офіцером сектору превенції ОСОБА_1 створено на підставі наказу по Лубенському ВП від 02.10.2017 №42.

Згідно з висновком службового розслідування, затвердженого 27.10.2017, ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у період проходження служби при обставинах, не повязаних із виконанням службових обовязків; за порушення пункту 2 частини першої статті 18 Закону України "Про національну поліцію", статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-ІV, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС №1179-2016р., пункту 49 Додатку 1 до Інструкції про оперативне інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ, внутрішніх військах і навчальних закладах МВС України, затверджених наказом МВС України №940-2012р., пункту 3.1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України №1346-2002р., - комісія вважала за необхідне оголосити ОСОБА_1 сувору догану.

Наказом ГУНП в Полтавській області від 06.11.2017 №1495 капітану поліції ОСОБА_1 оголошено сувору догану.

07.11.2017 затверджено акт №9, складений комісією Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області з розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем, за формою НТ* "Про нещасний випадок невиробничого характеру". Згідно цього акту, нещасний випадок з ОСОБА_1 стався в період проходження служби і не повязаний з виконанням службових обовязків унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

В цей же день, тобто 07.11.2017, затверджено акт за формою Н-5* розслідування нещасного випадку, що стався 29.09.2017 зі старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_1

Згідно даного акту, комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок трапився із ОСОБА_1 в період проходження ним служби і не повязаний з виконанням службових обовязків, унаслідок порушення ним службової дисципліни, що виявилося в порушенні пункту 2 частини першої статті 18 Закону України "Про національну поліцію", статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-ІV, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС №1179-2016р., пункту 49 Додатку 1 до Інструкції про оперативне інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ, внутрішніх військах і навчальних закладах МВС України, затверджених наказом МВС України №940-2012р., пункту 3.1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України №1346-2002р.

Не погодившись з прийняттям наказу ГУНП в Полтавській області від 06.11.2017 №1495 про оголошення капітану поліції ОСОБА_1 суворої догани та з актами від 07.11.2017 за формами НТ* та Н-5* позивач оскаржив їх в судовому порядку (справи №816/2107/17 та №816/2106/17).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 у справі №816/2107/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУНП в Полтавській області, третя особа - Лубенський ВП ГУНП в Полтавській області задоволено; наказ ГУНП в Полтавській області від 06.11.2017 №149 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани - визнано протиправним та скасовано.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018 у справі №816/2107/17 апеляційну скаргу залишено без задоволення; рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 по справі №816/2107/17 змінено в частині визначення номеру скасованого наказу ГУНП в Полтавській області; замість "Наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області №149 від 06.11.2017 р." вказано "Наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області №1495 від 06.11.2017 р."; в іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2017р. по справі №816/2107/17 залишено без змін.

Крім того, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2017 у справі №816/2106/17, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018, адміністративний позов ОСОБА_1 до Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області задоволено частково; акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5* від 07.11.2017 та акт №9 про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ* від 07.11.2017 за фактом отримання травми ОСОБА_1 - визнані протиправними та скасовані; зобов"язано Лубенський ВП ГУНП в Полтавській області провести розслідування нещасного випадку, що стався 29.09.2017 з ОСОБА_1 повторно з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

За результатами повторного розслідування нещасного випадку, що стався 29.09.2017 з ОСОБА_1, комісією Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області з розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем, затверджено акт від 06.07.2018 за формою Н-5*.

У розділі 3 даного акту комісією здійснено посилання на висновки службового розслідування ГУНП в Полтавській області від 26.10.2017, які, як зазначено в акті, «на даний час є чинними».

З огляду на вказане, ОСОБА_1 звернувся із даним адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2, 3 висновку службового розслідування, затвердженого 27.10.2017, за фактом отримання тілесних ушкоджень старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області капітаном поліції ОСОБА_1,

Залишаючи без задоволення адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що питання про допущення ОСОБА_1 порушення службової дисципліни досліджувалося під час розгляду адміністративних справ №816/2107/17 та №816/2106/17.

Висновки, викладені у висновку службового розслідування, є відображенням дій уповноважених осіб і самі по собі не породжують правових наслідків для особи і, відповідно, такий висновок не порушує прав позивача. Тобто, висновок службового розслідування не є індивідуальним актом в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд першої інстанції відмітив, що позивачем на даний час вживаються заходи по відновленню своїх порушених прав шляхом скасування в судовому порядку актів від 06.07.2018 за формами НТ* та Н-5*, які складені за наслідками повторного розслідування нещасного випадку, що стався 29.09.2017 з ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Як слідує зі змісту пунктів 1, 2, 3 резолютивної частини спірного висновку службового розслідування, затвердженого 27.10.2017, комісія вважає:

- службове розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень старшим дільничним офіцером поліції сектору превенції Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області капітаном поліції ОСОБА_1 закінченим;

- відповідно до пункту 3.11 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346, ураховуючи наявність причинного звязку отримання тілесних ушкоджень з порушенням службової дисципліни поліцейським, старший дільничний офіцер поліції сектору превенції Лубенського ВП ГУНП капітан поліції ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження в період проходження служби при обставинах, не повязаних з виконанням службових обовязків;

- за порушення пункту 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-ІV, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС №1179-2016р., пункту 49 Додатку 1 до Інструкції про оперативне інформування в органах і підрозділах внутрішніх справ, внутрішніх військах і навчальних закладах МВС України, затверджених наказом МВС України №940-2012р., пункту 3.1 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України №1346-2002р., старшому дільничному офіцеру поліції сектору Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_1 оголосити сувору догану.

Колегія суддів звертає увагу, що висновки службового розслідування, затвердженого 27.10.2017, вже досліджувалися судами під час розгляду адміністративних справ №816/2107/17 та №816/2106/17 щодо допущення ОСОБА_1 порушення службової дисципліни.

Так, із судових рішень №816/2107/17 та №816/2106/17, які набрали законної сили, слідує, що судами встановлено помилковість висновків комісії, викладених у висновку службового розслідування від 27.10.2017, та відсутність у діях ОСОБА_1 порушення службової дисципліни та дисциплінарного проступку, а тому є безпідставним посилання Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області при складанні 06.07.2018 акту за результатами проведення повторного розслідування на висновок службового розслідування ГУНП в Полтавській області від 27.10.2017, оскільки такі висновки про порушення позивачем службової дисципліни спростовані судом.

В той же час колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст.55 Конституції України гарантовано, що кожен громадянин має право звернутися до суду за захистом прав і свобод, якщо ці права чи свободи порушені або порушуються, створено чи створюються перешкоди для їх реалізації, мають місце інші ущемлення прав і свобод.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно із ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, предметом розгляду в адміністративній справі можуть бути лише такі рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, з якими повязується виникнення прав та обовязків у інших осіб.

Таким чином, суд має врахувати правовий характер рішення, що оскаржується позивачем.

При цьому, суд зазначає, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що є врегульованими ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово.

Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.

Положеннями пункту 19 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено індивідуальний акт як акт (рішення) субєкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Таким чином, обов'язковою ознакою рішень суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У даному випадку, колегія суддів не вбачає порушення прав та охоронюваних законом інтересів Позивача оскаржуваним у справі висновком службового розслідування та його окремими пунктами, з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, з метою належної організації заходів, спрямованих на захист прав і свобод людини, зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ, попередження надзвичайних подій за участю особового складу, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, а також підвищення ефективності роботи підрозділів кадрового забезпечення наказом МВС України від 12.03.2013 №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція).

Згідно з визначенням, наведеним у пункті 1.2 Інструкції службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Проведення службових розслідувань за фактами порушень службової дисципліни, неналежного виконання особами РНС посадових обов'язків, втрати службових посвідчень, підготовка за їх результатами висновків та проектів наказів про заходи дисциплінарного впливу до цих осіб здійснюються працівниками тих підрозділів, у яких ці порушення було виявлено (пункт 4.1 Інструкції).

Відповідно до приписів пунктів 8.1, 8.3 та 8.4 Інструкції підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про:

- обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла(и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі;

- час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим;

- посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам;

- наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками;

- умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього;

- вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено;

- наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються: - підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення; - пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб РНС конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень, кваліфікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб РНС, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; - запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Виходячи з наведеного в сукупності, висновок службового розслідування є службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки уповноваженими посадовими особами відповідного органу та відображає її результати, є носієм певної інформації, з урахуванням якого приймається відповідне рішення компетентним органом чи посадовою особою. Тобто цей висновок носить рекомендаційний характер.

Такий документ не тягне за собою виникнення, зміну або припинення прав та обов'язків позивача, оскільки лише передує прийняттю акту індивідуальної дії, який породжує певні правові наслідки для позивача та підлягає оскарженню у встановленому процесуальним законодавством порядку.

Таким чином, оскарженню у судовому порядку підлягають ті рішення суб'єкта владних повноважень, які прийнято за результатами дисциплінарного провадження, які тягнуть за собою виникнення, зміну або припинення прав та обов'язків позивача.

В той же час, висновки службового розслідування можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність дій суб'єкта владних повноважень при прийнятті рішення щодо притягнення особи до відповідальності, складанні інших актів, в основу яких покладені згадувані висновки службового розслідування.

Таким чином, ні висновок службового розслідування, який не є рішенням суб'єкта владних повноважень, ні окремі його положення не можуть бути предметом оскарження в адміністративному суді.

Беручи до уваги вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 по справі № 1640/2536/18 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 по справі № 1640/2536/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 березня 2019 року.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_7 ОСОБА_8