Справа № 0840/3480/18
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/3480/18

головуючий суддя І інстанції Садовий І.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року в адміністративній справі № 0840/3480/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0/1 від 29.11.2017 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.11.2018 рокуадміністративний позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області №16792-5002-0829 від 18.05.2018 року в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов'язання з орендної плати за землю з фізичних осіб в сумі 174884,12 грн

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, щозаконодавством України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, а положення Податкового кодексу України регулюють лише строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної чи комунальної власності, податковий період, порядок обчислення орендної плати та порядок її зарахування до бюджетів. Зауважено, що відповідач, не маючи жодного підтвердження факту внесення сторонами будь-яких змін до Договору оренди землі, не мав права встановлювати суми податкового зобовязання з орендної плати за 2018 рік в розмірі, відмінному від сум зазначених в договорі.

Відзив від відповідача на адресу суду не надходив.

Учасники судового процесу в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх та без фіксування судового розгляду технічними засобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки відповідачем не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлова будівля, розташована за адресою: м. Запоріжжя, бул. Вінтера. 46.

Земельна ділянка, на якій розташовано будівлю, є комунальною власністю і перебуває в користуванні у позивача на підставі Договору оренди землі від 01.03.2007 року.

Так, 01.03.2017 року ОСОБА_1 (орендар) уклав з Запорізькою міською радою (орендодавцем) Договір оренди землі, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,4697 га для розташування офісно-готельного комплексу, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, бул. Вінтера, 46.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2030321,28 грн. (в цінах 2007 року) (п.5 Договору оренди землі).

Відповідно до п.9 Договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 4060 грн. 56 коп. на протязі строку будівництва об'єкта, та у розмірі 30453 грн. 47 коп. з дня введення об'єкту в експлуатацію, що складає 1,5 % грошової оцінки за календарний рік в цінах 2007 року.

18.05.2018 року ГУ ДФС у Запорізькій області винесено податкове повідомлення-рішення № 16792-5002-0829, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2018 рік в розмірі 369804,92 грн.

Вважаючи протиправним прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 08.08.2018 №1694/С/99-94-11-02-01-14 "Про результати розгляду скарги" податкове повідомлення-рішення № 16792-5002-0829 від 18.05.2018 залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх прав.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтованим є нарахування податковим органом позивачу податкового зобов'язання з орендної плати за землю фізичних осіб за 2018 рік за земельну ділянку площею 0,4697га за адресою м. Запоріжжя, бульвар Вінтера,46 у розмірі 194920,80 грн., як таке, що визначено умовами Договору оренди землі від 01.03.2017 року з урахуванням рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2015 року у справі № 334/11961/14-ц.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.72 п. 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Землекористувачі це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. (підпункт 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України, п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України, платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно ст. 270 Податкового кодексу України, об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Положеннями підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Згідно п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України,дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Таким чином, з набранням чинності Податковим кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

Виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу, враховуючи при цьому положення частини першої статті 58 Конституції України, згідно якої дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, по факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладених в постановах від 07.08.2018 року по справі 826/20301/13-а, від 25.02.2019 року по справі №805/4039/16-а, що враховується судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивач користується земельною ділянкою загальною площею 0.4697. га., яка розташована за адресою: бул. Вінтера, 46, м. Запоріжжя на підставі договору оренди землі від 01.03.2007 року, який був зареєстрований 18.04.2007 року за № 31.

Так, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2015 року у справі №334/11961/14-ц за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про внесення змін до Договору оренди землі було задоволено позовні вимоги Запорізької міської ради та вирішено:

- внести зміни до п. 5 договору оренди землі № 31 від 18 квітня 2007 р., укладеного між Запорізькою міською радою та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, кадастровий номер :04:025:0076, площею 0,4697 га, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Вінтера, 46, виклавши його в такій редакції: "5. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 6497360 грн. 10 коп. (Шість мільйонів чотириста дев'яносто сім тисяч триста шістдесят грн. 10 коп.) в цінах 2014 року ";

- внести зміни до п. 9 договору оренди землі № 31 від 18 квітня 2007 р., укладеного між Запорізькою міською радою та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, кадастровий номер :04:025:0076, площею 0,4697 га, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, бульвар Вінтера, 46, виклавши його в такій редакції: "9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 194 920 грн. 80 коп. (сто дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот двадцять гривень 80 коп.), що складає 3 % від нормативної грошової оцінки землі за календарний рік в цінах 2014 року " (а.с.41-44).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15.10.2015, рішення суду першої інстанції було залишене без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2016 року, ухвалу суду апеляційної інстанції було скасовано і справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30.06.2016 рішення суду першої інстанції було скасоване і ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог Запорізької міської ради в повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016 рішення апеляційного суду Запорізької області від 30.06.2016 рокубуло скасоване і залишене в силі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2015 року у справі № 334/11961/14-ц.

Відповідно до ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Згідно ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 року) рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Статтею ст. 349 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 року) визначено, що рішення і ухвала суду касаційної інстанції набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Отже, з огляду на вказані правові приписи, зобовязання за договором оренди землі № 31 від 18 квітня 2007 року, укладеного між Запорізькою міською радою та ОСОБА_1 в частині розміру орендної плати змінилися з моменту набрання законної сили ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, тобто з 21.12.2016 року.

Відтак, визначення податковим органом позивачу орендної плати у розмірі 194 920.80 грн. відповідає приписам договору оренди землі № 31 від 18 квітня 2007 року.

В свою чергу, сторонами не було надано до суду жодних доказів або пояснень, які б спростовували вказану суму податкового зобовязання, з огляду на її невідповідність 3% нормативної грошової оцінки орендованої позивачем земельної ділянки, визначеної станом на 2018 рік.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення № 0/1 від 29.11.2017 року в частині визначення позивачу податкового зобовязання у розмірі 194 920.80 грн.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року в адміністративній справі № 0840/3480/18 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду на підставі ст. ст. 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко