Справа № 480/4392/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.О. Бондар
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 р. Справа № 480/4392/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі :

Головуючого судді Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.12.2018 р. (ухвалене суддею Бондар С.О.) по справі № 480/4392/18за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення від 03.09.2018 р. № 57 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років; зобовязати призначити пенсію за вислугу років з моменту звернення до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції із заявою про призначення пенсії за вислугу років, а саме з 05.07.2018 р.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що в період з 17.06.1997 р. по 04.12.1998 р. проходив службу в Збройних силах України, а в період з 04.10.1999 р. по 31.05.2018 р. проходив службу на різних посадах в органах Державної кримінально-виконавчої служби. Наказом від 30.05.2018 р. №106/ОС-18 його звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за власним бажанням відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням). На момент звільнення, вислуга років склала у календарному обчисленні 20 років 01 місяць 14 днів, у пільговому обчисленні - 26 років 11 місяців 28 днів. Рішенням від 03.09.2018 р. відповідач відмовив у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки на день звільнення зі служби відсутня календарна вислуга 23 роки 6 місяців і більше, необхідна для призначення пенсії за вислугу років. На думк упозивача, вказане рішення є протиправним, оскільки відповідачем не враховані положення ст. 17-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ), згідно якого порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. На виконання зазначеної норми Закону, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 17.07.1992 р. №393, яка передбачає пільгове обрахування вислуги років. Однак відповідачем не враховані положення вказаної постанови та не взято до уваги, що позивач має вислугу років на службі у пільговому обчисленні - 26 років 11 місяців 28 днів.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.12.2018 р. відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов, оскільки періоди служби позивача, зазначені в послужному списку, повинні бути зараховані до вислуги років на пільгових умовах відповідно до п.п. «в», «г» п. 3 Порядку обчислення вислуги років, призначення і виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей, затвердженого постановою Кабінету Мінінстрів України № 393 від 17.07.1992 р. (далі по тексту Порядок № 393), так як станом на дату його звільнення вислуга років у пільговому обчисленні становить 26 років 11 місяців 28 дні, що надає право на призначення пенсії на підставі п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в підрозділах виконання покарань, звідки його звільнено на підставі наказу начальника державної установи "Сумський слідчий ізолятор" від 30.05.2018 р. № 106/ОС-18 звільнено за власним бажанням відповідно до пп. 7 п. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію". На день звільнення вислуга років позивача склала у календарному обчисленні - 20 років 01 місяць 14 днів, у пільговому обчисленні - 26 років 11 місяців 28 днів (а.с.12).

ОСОБА_1 звернувся до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацїї Міністерства юстиції України із заявою щодо підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України відповідних документів для призначення йому пенсії за вислугу років.

Вказані документи були підготовлені та надіслані до головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Рішенням головного управління ПФУ в Сумській області від 03.09.2018 №57 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у звязку з відсутністю необхідної для призначення пенсії календарної вислуги 23 роки та 6 місяців і більше, передбаченої п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», для осіб начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби, які звільнені у період з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року (а.с.21).

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в Законі № 2262-XII не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 23 роки та 6 місяців і більше вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 роки та 6 місяців і більше, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 року № 2712-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Частинами 3 та 4 статті 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» встановлено, що пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки 6 місяців і більше.

Разом з тим, статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначено вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Так, згідно частиною другою вищевказаної статті Закону, до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Підпунктом «в» пункту 3 Порядку № 393 встановлено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, передбачених пунктами 2 і 3 статті 2 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", - згідно з переліками військових частин, підрозділів і установ, затверджуваними відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв'язку, Центральним управлінням Служби безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що Законом № 2262-XII не визначено, що пенсію за вислугу років можна призначати особам за наявності 23 календарних роки 6 місяців і більше вислуги, обчисленої на пільгових умовах.

Вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 календарних роки 6 місяців і більше та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Враховуючи викладене, період служби, зарахований позивачу на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393, в розумінні частини 2 статті 17 Закону № 2262-XII не може бути зарахований до календарної вислуги років.

В даному випадку для призначення пенсії за вислугу років не підлягає застосуванню Порядок № 393, згідно з яким для призначення пенсії за вислугу років повинен зараховуватися пільговий стаж, оскільки, згідно із ч. 3 ст. 7 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Вимоги пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 суперечать вимогам пункту "а" статті 12 Закону № 2262-XII.

Отже, застосуванню підлягає саме Закон № 2262-XII, оскільки він має вищу юридичну силу.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанціх вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, діяв в межах повноважень та відповідно до чинного законодавства України.

Оскільки законодавцем розмежовань такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років", то до вислуги років є можливо зарахувати стаж роботи у пільговому обчисленні і цей стаж також враховується при призначенні пенсії, а для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі, до якої не передбачено зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 27.03.2018 року у справі №295/6301/17, від 19.09.2018 року у справі № 725/1959/17, від 22.11.2018 року у справі №161/4876/17, від 31.01.2019р. у справі №295/15121/16-а.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-XII календарної вислуги років.

Доводи позивача з посиланням на постанову Верховного Суду від 27.06.2018 р. по справі № 750/9775/16-а є помилковими, оскільки така постанова прийнята судом не по суті позовних вимог, а тому, в даному випадку, при вирішенні позову суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 р. у справі №295/6301/17, від 19.09.2018 р. у справі №725/1959/17, від 22.11.2018 р. у справі № 161/4876/17, від 31.01.2019 р. у справі № 295/15121/16-а, прийнятих по суті позовних вимог.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення прийняте на підставі чинного законодавства та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адмінінстративного суду від 27.12.2018 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 77, 229, 243, 271, 286, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.12.2018 по справі № 480/4392/18 залишити без змін. .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Суддя-доповідач ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4