Справа № 420/244/19
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/244/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Одеса

У залі судових засідань №6

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Савулій В.О.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Приватного підприємства БУГЕНВІЛ до Міністерства юстиції України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування ОСОБА_2 від 08.01.2019р. №34/5 Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство БУГЕНВІЛ звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати ОСОБА_2 Міністерства юстиції України від 08.01.2019р. №34/5 Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Приватним підприємством БУГЕНВІЛ до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації надавались письмові заперечення проти скарги ОСОБА_1 від 07.12.2018р. №07/12/2018, у яких Підприємством позивача, серед іншого, було наголошено на наявність судового спору між тими самими сторонами, з того ж предмету, та з тих же підстав, а також надавалась копія ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 21 грудня 2018року про відкриття провадження у справі №522/22020/18 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Новотех», Приватного підприємства «Бугенвіл» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів купівлі- продажу та іпотеки. Крім того, зазначалося, що Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 22.12.2018р. у справі №522/22020/18, на задоволення клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Новотех», Приватного підприємства «Бугенвіл», накладено арешт та заборонено відчуження частки розміром 72/100 нежитлового приміщення, а саме 200,4кв.м., розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Катерининська,1, приміщення 102, загальною площею 279,4кв.м, (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1), яка належить на праві приватної власності приватному підприємству «БУГЕНВІЛ»; накладено арешт та заборонено відчуження частки розміром 28/100 нежитлового приміщення, а саме 79,0кв.м., розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Катерининська,1, приміщення 102, загальною площею 279,4кв.м. (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1), яка належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новотех»; заборонено вчиняти реєстраційні дії Міністерству юстиції України та його територіальним органам субєктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, щодо нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Катерининська,1, приміщення 102, загальною площею 279,4кв.м, (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1). Також, позивач наголошує, що Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації було повідомлено про наявність інших спорів, а саме: цивільних справ №1522/27732/12, №522/20404/14-ц, кримінального провадження №0003588, котре з 29.04.2014р. розслідується Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області. Таким чином, з урахуванням наявності, на думку позивача, судового спору між тими самими сторонами, з того ж предмету, з тих же підстав, Комісією Міністерства юстиції України з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації під час розгляду скарги ОСОБА_1 порушено приписи ст.37 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме манно та їх обтяжень, у звязку з чим спірний ОСОБА_2 Міністерства юстиції України від 08.01.2019р. №34/5 Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень підлягає скасуванню. Окрім того, позивач наголошує, що Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018р. №43354724 державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 винесено з дотриманням положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та Закону України «Про іпотеку».

Відповідач Міністерство юстиції України з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід.№5468/19 від 14.02.2019р.), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваного ОСОБА_2 від 08.01.2019р. №34/5 Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки під час винесення Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43354724 від 04.10.2018р. державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 не перевірено надані ПП БУГЕНВІЛ документи на наявність підстав для зупинення державної реєстрації прав. Також, жодних доказів на підтвердження надіслання Приватним підприємством БУГЕНВІЛ на адресу ОСОБА_1 письмової вимоги про усунення порушення, позивачем суду не надано. Між тим, відповідно до Державного реєстру прав, станом на час прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43354724 від 04.10.2018р., право власності на 72/100 частин обєкта нерухомості щодо якого зареєстровано перехід прав від ОСОБА_1 до ПП «БУГЕНВІЛ», належало саме ОСОБА_1, у звязку з чим, відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Також, субєкт владних повноважень стверджує, що Приватним підприємством БУГЕНВІЛ до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації не надано належних доказів на підтвердження наявності судового провадження у звязку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 з позовними вимогами також не погоджуються, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових поясненнях щодо позовних вимог (від 21.02.2019р. вихід.№420/244/19), наголошуючи на протиправність рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018р. №43354724. Також, на думку третьої особи, Приватне підприємство БУГЕНВІЛ повинно було надати державному реєстратору комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 документи про направлення та вручення ОСОБА_1 вимоги про усунення порушення іпотечного договору, а також документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем такої вимоги. Натомість, таких документів не надано.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.01.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі №420/244/19 за позовом Приватного підприємства БУГЕНВІЛ до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування ОСОБА_2 від 08.01.2019р. №34/5 Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвалою суду від 30.01.2019р., з урахуванням приписів ч.2 ст.49 КАС України, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_1.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2019р., відповідно до положень п.3 ч.2 ст.183 КАС України, закрито підготовче провадження по справі, та призначено справу до судового розгляду по суті.

Враховуючи наявність передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України, підстав, та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, 15.03.2019р. судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 08.01.2019р. відповідно до ч.ч.2,5 ст.26, п.п.«а», «г» п.2 ч.6 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1128, на підставі Висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 03.01.2019р., складеного за результатами розгляду скарги ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_1 від 07.12.2018р. №07/12/2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.12.2018р. №39285-33-18, Міністерством юстиції України винесено ОСОБА_2 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» №34/5, яким у повному обсязі задоволено скаргу адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_1 від 07.12.2018р. №07/12/2018, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018р. №43354724, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8, а також наказано внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про скасування записів, внесених на підставі цього рішення.

Не погодившись з вищеозначеним ОСОБА_2 Міністерства юстиції України «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» №34/5 від 08.01.2019р., позивач Приватне підприємство БУГЕНВІЛ звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання його протиправним та скасування.

Так, на думку суду, оскаржуваний позивачем ОСОБА_2 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» №34/5 від 08.01.2019р. Міністерством юстиції України винесено цілком правомірно, ґрунтовно, та з урахуванням положень чинного законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, судом встановлено, що предметом позовних вимог по даній справі є визнання протиправним та скасування ОСОБА_2 Міністерства юстиції України від 08.01.2019р. №34/5 Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач ПП БУГЕНВІЛ зазначено, що відповідач Міністерство юстиції України, як суб'єктом владних повноважень, приймаючи вказане рішення, порушив вимоги чинного законодавства, зокрема, положення п.4 ч.8 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто, предметом доказування в даній справі є обставини, що підтверджують законність чи незаконність прийнятого відповідачем рішення, котре за своєю юридичною природою є рішенням суб'єкта владних повноважень, та повинно прийматися в порядку, на підставі та у спосіб, визначені положеннями законодавства щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Незважаючи на те, що спірний ОСОБА_2 від 08.01.2019р. №34/5 Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Міністерством юстиції України прийнято за наслідками розгляду скарги третьої особи - ОСОБА_1 №07/12/2018 від 07.12.2018р. щодо скасування Рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018р. №43354724, у даному випадку, на думку позивача, Міністерством юстиції України здійснено втручання в його права, шляхом прийняття оскаржуваного рішення без дотримання встановленої законом процедури.

Отже, в межах розгляду даної справи дослідженню підлягає виключно владне управлінське рішення субєкта владних повноважень Міністерства юстиції України щодо відповідності його положень вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до приписів ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження є засадою державної реєстрації прав (п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Процедуру розгляду відповідно до Законів України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, субєкта державної реєстрації, територіального органу Мінюсту, що здійснюється Мінюстом та його територіальними органами визначено Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015р. №1128, відповідно до пунктів 2, 3 якого для забезпечення розгляду скарг субєктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мінюстом або відповідним територіальним органом.

Розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено, що подається виключно у письмовій формі та повинна містити обовязкові відомості та документи, що долучаються до скарги, передбачені Законами, а також відомості про бажання скаржника та / або його представника взяти участь у розгляді відповідної скарги по суті та про один із способів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про зазначений розгляд.

Пунктом 8 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015р. №1128 передбачено, що під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для обєктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у субєкта оскарження, і вирішує: 1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення субєктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність субєкта оскарження; 2) чи було оскаржуване рішення прийнято субєктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність субєктом оскарження на законних підставах; 3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора); 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Відповідно до п.11 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015р. №1128 у разі повідомлення скаржником та/або його представником, іншими особами, які беруть участь у розгляді скарги по суті, про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того ж предмета, з тих же підстав, про які зазначено у скарзі, вони подають комісії засвідчену копію відповідного рішення суду.

Згідно з п.4 ч.8 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, у тому числі, якщо наявна інформація про судове провадження у звязку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав.

Пунктом 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015р. №1128 передбачено, що за результатами розгляду скарги субєкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Таким чином, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що в межах даного спору Міністерство юстиції України є суб'єктом владних повноважень, а правовідносини, котрі виникли між ним, та заявником прав чи їх обтяжень, є публічно-правовими. Водночас, захист прав та інтересів відповідного заявника від порушень з боку такого суб'єкта владних повноважень, якщо вказані порушення полягають, наприклад, у перевищенні повноважень, недотриманні строків, процедури, умов та інших визначених законом особливостей вчинення дій, є завданням адміністративного судочинства, та має відбуватися у відповідному порядку.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.07.2006року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у п.1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як слідує зі змісту положень п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

У світлі розглядуваних процесуальних правовідносин правом, на захист якого подається адміністративний позов, є гарантована державою можливість на вчинення певної дії, яка передбачена в нормативно-правовому акті; під свободою особи розуміється повна відсутність обов'язку на вчинення певних дій у конкретній сфері публічних правовідносин; охоронюваний законом інтерес як об'єкт судового захисту являє собою потенційне право особи, її прагнення набути певні матеріальні або нематеріальні блага.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Так, як з»ясовано судом, та зазначено вище, вимоги Приватного підприємства БУГЕНВІЛ ґрунтуються на твердженнях щодо протиправності дій та рішення Міністерства юстиції України, наділеного Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» владними управлінськими функціями приймати за результатами розгляду скарги, на підставі висновків комісії, мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні, у формі наказу, а відтак, на думку суду, в межах даних правовідносин відсутній спір про право, оскільки дослідженню підлягають виключно лише владні управлінські рішення та дії Міністерства юстиції України, котре уданому випадку діє як суб'єкт владних повноважень, у зв»язку з чим дана справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Зокрема, як встановлено судом, та зазначено вище, 08.01.2019року Міністерством юстиції України винесено ОСОБА_2 №34/5 Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Вказаний ОСОБА_2 Міністерством юстиції винесено на підставі Висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 03.01.2019р., складеного за результатами розгляду скарги ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_1 від 07.12.2018р. №07/12/2018, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.12.2018р. №39285-33-18, у якому зазначено, що Приватне підприємство БУГЕНВІЛ звернулось до державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №30422041 від 02.10.2018р., до якої додано: Іпотечний договір від 10.01.2008р. №9, Договір про внесення змін від 13.02.2008р. №608, Договір відступлення (передачі) прав за іпотечним договором від 15.08.2018р. №1535, Вимоги від 22.08.2018р. №01-03, та рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень №680, №671, №698.

У звязку з чим, 04.10.2018р. державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 винесено Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43354724, яким за Приватним підприємством БУГЕНВІЛ зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 72/100 нежитлового приміщення (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1), розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Катерининська,1, приміщення 102.

Прийняття державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018р. №43354724 слугувало підставою для звернення ОСОБА_1 до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріаті Міністерства юстиції України зі скаргою №07/12/2018 від 07.12.2018р. щодо його скасування.

В обґрунтування скарги №07/12/2018 від 07.12.2018р. ОСОБА_1 наголошено, що рішенням державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018р. №43354724 на користь ПП БУГЕНВІЛ відчужено частку обєкта нерухомості, розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Катерининська,1, приміщення 102, у розмірі 72/100, котра належить ОСОБА_1 на праві власності. При цьому, жодного повідомлення про порушення іпотечного договору від ПП БУГЕНВІЛ, власниця не отримувала, та вказаний обєкт нерухомості в іпотеку означеному Підприємству не передавала.

Так, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 72/100 частки обєкта нерухомості, розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Катерининська,1, приміщення 102, що підтверджується належним чином засвідченими копіями Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.03.2013р. №967606, та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.02.2018р. №114937893.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004року №1952-IV (зі змінами та доповненнями), котрий спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Згідно з п.п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що під час розгляду заяви щодо державної реєстрації прав державний реєстратор, з метою недопущення одночасного існування подвійної державної реєстрації права власності на одне й те ж нерухоме майно, зобовязаний встановити відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Між тим, як зясовано судом, та зазначено у Висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 03.01.2019р., приймаючи Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018р. №43354724, державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 не встановлено відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, оскільки як вбачається з наявних у справі письмових доказів, на час проведення за ПП «БУГЕНВІЛ» державної реєстрації права приватної спільної часткової власності на 72/100 нежитлового приміщення (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1), розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Катерининська,1, приміщення 102, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності був наявний запис щодо зареєстрованого за ОСОБА_1 права приватної власності на 72/100 частки обєкта нерухомості, розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Катерининська,1, приміщення 102.

Відповідно до п.п.57, 57-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015р. №1127 (зі змінами та доповненнями) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у звязку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Для державної реєстрації прав, що набувається не у результаті вчинення нотаріальних дій або не на підставі документів, виданих (оформлених) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, також подаються документи, що визначають обсяг цивільної правоздатності, дієздатності фізичних та юридичних осіб, а також обсяг повноважень представника фізичної або юридичної особи.

Перевірка цивільної правоздатності та дієздатності юридичної особи здійснюється шляхом отримання з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про таку особу, у тому числі її установчих документів, та перевірки відповідності реєстраційної дії, яка вчиняється, обсягу її цивільної правоздатності та дієздатності.

Пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015р. №1127, передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про іпотеку» 5 червня 2003року №898-IV (зі змінами та доповненнями) іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється, у тому числі, у разі припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи передбачено статтею 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі статтею 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобовязаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

Між тим, як встановлено судом, та зазначено у Висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 03.01.2019р., незважаючи на те, що на час прийняття державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018р. №43354724, 72/100 частки обєкта нерухомості, розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Катерининська,1, приміщення 102 на праві приватної власності належали ОСОБА_1, будь-які докази на підтвердження надіслання Приватним підприємством БУГЕНВІЛ на адресу ОСОБА_1 письмової вимоги про усунення порушення, відсутні. Також, Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду скарги ОСОБА_1, встановлено, що, розглядаючи заяву Приватного підприємства БУГЕНВІЛ про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №30422041 від 02.10.2018р., державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 не перевірено документи на наявність підстав для зупинення державної реєстрації прав, оскільки з доданих ПП БУГЕНВІЛ до заяви №30422041 від 02.10.2018р., документів, вбачається, що Підприємством позивача державному реєстратору не було надано: статут ПП «БУГЕНВІЛ», оцінку обєкта субєктом оціночної діяльності; копію письмової вимоги про усунення порушень, надісланої ПП «БУГЕНВІЛ» скаржниці; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання копії вказаної вимоги, квитанцій та описів вкладень про відправку вимог, з метою встановлення, що саме вимоги направлялися за рекомендованими повідомленнями.

Отже, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку щодо правомірності винесення Міністерством юстиції України оскаржуваного ОСОБА_2 від 08.01.2019р. №34/5 Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 під час прийняття Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43354724 від 04.10.2018р. не дотримано законодавчо передбачених вимог для проведення відповідної державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

При цьому, судом відхиляються, та не приймаються до уваги посилання позивача БУГЕНВІЛ на те, що спірний ОСОБА_2 від 08.01.2019р. №34/5 Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Міністерством юстиції України винесено за наявності, передбаченої п.4 ч.8 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підстави для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 №07/12/2018 від 07.12.2018р. щодо скасування Рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018р. №43354724, виходячи з наступного.

Так, судом з»ясовано, та вбачається з матеріалів справи, що Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 21.12.2018р. у справі №522/22020/18 прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Новотех», Приватного підприємства «Бугенвіл» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлового приміщення, загальною площею 22,9кв.м., розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Катерининська,1, укладеного між ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 26.05.2012року, зареєстрованого в реєстрі за №1282; визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 54,2кв.м., розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Катерининська,1, укладеного між ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 ОСОБА_12, зареєстрованого в реєстрі за №1285; визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлового приміщення першого поверху, що складають 42/1000 частин домоволодіння, розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Катерининська,1, загальною площею 200,4кв.м., укладеного між ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, від імені яких діяла ОСОБА_13 на підставі нотаріальних довіреностей, та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 25.12.2012року; визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 79,0кв.м., розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Катерининська,1, приміщення під номером 101, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 25.01.2013року, зареєстрований в реєстрі за №133; визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна нежитлового приміщення першого поверху, що складають 42/1000 частин домоволодіння, розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Катерининська,1, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 25.01.2013року, зареєстрованого в реєстрі за №129; визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення, під номером 102, загальною площею 279,4кв.м., розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Катерининська,1, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_14, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 24 листопада 2015р., зареєстрованого в реєстрі за №2076.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.03.2014р. у справі №1522/27732/12, Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 12 грудня 2012року скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позову щодо зобов'язання виконати умови договору грошової позики від 21.12.2005року, додаткової угоди від 24.12.2007року, визнання недійсним іпотечного договору від 10 січня 2008року, зобов'язання приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу скасувати заборону відчуження майна, вилучення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження запису про заборону відчуження нежитлових приміщень першого поверху в будинку, вилучення запису з Державного реєстру іпотек, відмовлено.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 30.03.2015р. у справі №522/20404/14-ц позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено частково. В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_7 перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» в розмірі 24941817,93грн. за Генеральним договором про здійснення кредитування №665/071 від 10.01.2008року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху, загальною площею 200,4кв.м., що розташовані по вул.Катериниська,1 в м.Одесі, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк». Визнано за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху, загальною площею 200,4кв.м., що розташовані по вул.Катериниська,1 в м.Одесі.

Постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018року у справі №522/20404/14-ц касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено частково. Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30 березня 2015року та рішення Апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2017року, скасовано. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовлено.

Таким чином, судом зясовано, що підставою для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 №07/12/2018 від 07.12.2018р. щодо скасування Рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018р. №43354724, на думку позивача, у тому числі, є наявність вищеозначених спорів, а саме: цивільних справ №522/22020/18, №1522/27732/12, №522/20404/14-ц.

Між тим, як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, сторонами розгляду скарги ОСОБА_1 №07/12/2018 від 07.12.2018р. щодо скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018р. №43354724 є, зокрема, скаржник - ОСОБА_1, та державний реєстратор комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 Підставою для звернення ОСОБА_1 до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріаті Міністерства юстиції України зі скаргою №07/12/2018 від 07.12.2018р. щодо скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018р. №43354724, на думку скаржника, є порушення державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 положень законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Предметом розгляду вказаної скарги ОСОБА_1 є Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018р. №43354724, винесене державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8

Частиною 8 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено вичерпний перелік підстав за наявності яких Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, зокрема, пунктом 4 якого передбачено наявність інформації про судове провадження у звязку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав.

Отже, із системного аналізу вищеокреслених законодавчих приписів вбачається, що нетотожність чи відсутність хоча б однієї складової (ті самі сторони, той самий предмет і ті самі підстави) виключає підставу для відмови у задоволенні скарги, котра передбачена п.4 ч.8 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у Постанові від 06 червня 2018року по справі №804/2296/17.

Водночас, належних, та достатніх доказів на підтвердження наявності у Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріаті Міністерства юстиції України під час розгляду скарги №07/12/2018 від 07.12.2018р., інформації про судове провадження у звязку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав, з урахуванням вищезазначених акцентів, та у контексті приписів частини 8 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивачем суду не надано.

До того ж, як зазначено у Висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 03.01.2019р., описом обєкта є нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м.Одеса, вул.Катерининська, буд.1, прим.102, загальною площею 279,4кв.м., та на підставі Рішення від 04.10.2018р. зареєстровано перехід права власності саме на 72/100 обєкта від скаржниці до ПП «БУГЕНВІЛ». Водночас, предметом вказаних у позовній заяві ТОВ «Фінансова компанія «Новотех», ПП «Бугенвіл», договорів не є ті ж обєкти нерухомого майна, що й обєкт ОСОБА_1, оскільки вони відрізняються технічними характеристиками. Також оскаржуваний договір іпотеки, укладений стосовно обєкта в цілому, та наслідком визнання недійсним даного договору є внесення запису про скасування записів про іпотеку та відповідного обтяження, які внесено до Державного реєстру прав на підставі відповідних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, які скаржником не оскаржуються.

Отже, вищевикладеними фактичними обставинами повністю спростовуються твердження позивача - Приватного підприємства БУГЕНВІЛ щодо наявності у Міністерства юстиції України, передбачених п.4 ч.8 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підстав для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 №07/12/2018 від 07.12.2018р. про скасування Рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018р. №43354724, з підстав наявності судового провадження у звязку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав.

Не заслуговують також на увагу суду посилання позивача - Приватного підприємства БУГЕНВІЛ на наявність Ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 22.12.2018р. у справі №522/22020/18 щодо забезпечення позову, оскільки як встановлено судом, та зазначено вище, спірним ОСОБА_2 Міністерства юстиції України від 08.01.2019р. №34/5 Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у повному обсязі задоволено скаргу адвоката ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_1 від 07.12.2018р. №07/12/2018, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.10.2018р. №43354724, прийняте державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» ОСОБА_8, наказано внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про скасування записів, внесених на підставі цього рішення, та в жодному разі не вчинялися дії, вчинення котрих заборонено вказаним судовим рішенням.

Судом відхиляються, та не приймаються до уваги також акценти позивача ПП БУГЕНВІЛ про наявність судового спору щодо нерухомого майна, що унеможливлювало, на думку позивача, розгляд Міністерством юстиції України скарги ОСОБА_1 від 07.12.2018р. №07/12/2018, з урахуванням наступного.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Отже, із системного аналізу окреслених законодавчих приписів вбачається, що Міністерство юстиції України не має розглядати скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, у тому числі, у разі існування судового спору щодо нерухомого майна, тобто спору щодо наявності/відсутності у певного кола осіб майнових прав, що ґрунтуються на підставі відповідних правовстановлюючих документів, на спірний обєкт нерухомості.

Натомість, як зясовано судом, наразі, як власне і на момент розгляду Міністерством юстиції України скарги ОСОБА_1, існує судовий спір (Ухвала Приморського районного суду м.Одеси від 21.12.2018р. у справі №522/22020/18), предметом котрого, серед іншого, є визнання недійсним договору іпотеки нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення під номером 102, загальною площею 279,4кв.м., розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Катерининсьва,1, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_14, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 24 листопада 2015р., зареєстрованого в реєстрі за №2076.

При цьому, згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з частиною 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Отже, з урахуванням наведеного, судом встановлено відсутність підстав у розумінні п.1 ч.2 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які б унеможливлювали розгляд Міністерством юстиції України відповідної скарги ОСОБА_1, оскільки іпотекою є лише вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, та жодним чином не є спором щодо нерухомого майна у контексті наведеної законодавчої норми.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог Приватного підприємства БУГЕНВІЛ про визнання протиправним та скасування ОСОБА_2 Міністерства юстиції України від 08.01.2019р. №34/5 Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві, та додаткових письмових поясненнях.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства БУГЕНВІЛ до Міністерства юстиції України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування ОСОБА_2 від 08.01.2019р. №34/5 Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

У звязку з тим, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача, відповідно до положень ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.72-76, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства БУГЕНВІЛ (65005, м.Одеса, вул.Прохоровська,27, ) до Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул.Городецького,13, ), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (52100, Дніпропетровська область, м.Пятихатки, вул.Межова,108-А, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) про визнання протиправним та скасування ОСОБА_2 від 08.01.2019р. №34/5 Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.