Справа № 1640/2917/18
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: І.С. Шевяков
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 р. Справа № 1640/2917/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Бершова Г.Є.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Міністерства оборони України, ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.10.2018, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 1640/2917/18

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (надалі також - відповідач), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі також - третя особа) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що згідно з довідкою МСЕК від 10.03.2015 йому встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми, а відповідно до довідки МСЕК від 08.05.2018 йому встановлено третю групу інвалідності. Стверджував, що з урахуванням висновку Верховного Суду України, зробленого у постанові від 10.03.2017 у справі №21-563а14, він має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, у зв`язку з чим пункт 18 рішення Міністерства оборони України від 13.07.2018 № 73 є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 року визнано протиправним та скасовано пункт 18 протоколу № 73 від 13 липня 2018 року комісії Міністерства оборони України з розляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути висновок ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.05.2018 №12/1144 щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду ІІІ групи з 26.04.2018 в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням висновків суду.

Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ №975 від 25.12.2013 року, як інваліду ІІІ групи з 26.04.2018 року, інвалідність якого настала внаслідок травми, поранення, що повязані із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018 року.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що в період з 05.05.2014 по 11.08.2014 ОСОБА_1 проходив службу в лавах Збройних Сил України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області /а.с. 14/.

24.05.2014 солдат ОСОБА_1 під час виконання бойового завдання одержав баротравму обох вух. Травматичний розрив обох барабанних перетинок. Осколкові вогнепальні поранення м`яких тканин голови та тулуба /а.с. 13/.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА №003261 за результатами первинного огляду ОСОБА_1 останньому встановлено відсоток втрати працездатності - 25 % внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0564923 від 08.05.2018 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 26.04.2018 (поранення, травма ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини) /а.с. 11/.

18.05.2018 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІІ групи інвалідності вперше.

За наслідками розгляду заяви позивача, пунктом 18 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №73 від 13.07.2018, було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Не погодившись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідачем не надано доказів того, що виплачена позивачу грошова допомога у розмірі 21315 грн. проведена на виконання вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У частині першій статті 16 Закону № 2011-XII закріплено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до частини першої статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Приписами частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі - постанова № 975), яка набрала чинності 24.01.2014 року.

Згідно із пунктом 8 Постанови № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Відтак, зазначеними вище нормами Закону № 2011-XII та Порядку №975 визначено, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА №003261 за результатами первинного огляду ОСОБА_1 останньому встановлено відсоток втрати працездатності - 25 % внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0564923 від 08.05.2018 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 26.04.2018 (поранення, травма ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини), тобто понад дворічний термін після встановлення 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Із довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0564923 від 08.05.2018 вбачається, що позивачу встановлена 3-тя група інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з захистом Батьківщини з 26.04.2018 вперше при первинному огляді, а тому колегія суддів приходить до висновку, що обмеження, передбачене п. 8 Порядку № 975, не застосовується.

Таким чином, норма Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка набрала чинності 01.01.2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 26.04.2018 року і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Правова позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 295/3091/17.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки закінчився дворічний строк після первинного встановлення втрати працездатності, є помилковими.

Встановлення 3-ої групи інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини є підставами для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі, передбаченому частиною першої статті 16-2 Закону № 2011-XII, а саме в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Щодо задоволеної позовної вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути висновок ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.05.2018 №12/1144 щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду ІІІ групи з 26.04.2018 в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням висновків суду колегія суддів зазначає таке.

Колегія суддів зазначає, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 та Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2018 року у справі № 804/1469/17.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Приймаючи до уваги наведе, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену постановою КМУ №975 від 25.12.2013 року, як інваліду ІІІ групи з 26.04.2018 року, інвалідність якого настала внаслідок травми, поранення, що пов`язані із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018 року, підлягає задоволенню, а тому рішення суду в частині зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути висновок ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.05.2018 №12/1144 щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду ІІІ групи з 26.04.2018 в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням висновків суду підлягає скасуванню.

При цьому, задоволення позову в цій частині не є втручанням суду в дискреційне повноваження відповідача, оскільки відповідач не був позбавлений права здійснити свої повноваження у спосіб та в межах, передбачених чинним законодавством, проте жодних дій щодо забезпечення права позивача на отримання грошової допомоги відповідачем не вчинено.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 по справі № 1640/2917/18 скасувати в частині зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути висновок ІНФОРМАЦІЯ_2 від 29.05.2018 №12/1144 щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду ІІІ групи з 26.04.2018 в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням висновків суду.

Прийняти в цій частині постанову, якою зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ №975 від 25.12.2013 року, як інваліду ІІІ групи з 26.04.2018 року, інвалідність якого настала внаслідок травми, поранення, що пов`язані із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018 року.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 по справі №1640/2917/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов