Справа № 620/74/19
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 року Чернігів Справа № 620/74/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.

за участі секретаря Демусенко А.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕКС" до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування постанови і припису,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕКС" (далі ТОВ "ЛЕКС") звернулося до суду з позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області (далі - Управління), в якому просить визнати протиправними та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу уповноваженими особами від 29.11.2018 №25-01-009/0766/312 та припис про усунення виявлених порушень від 23.11.2018 №25-01-009/0766-0529.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що висновки Управління Держпраці у Чернігівській області викладені в ОСОБА_2 щодо порушення ТОВ "ЛЕКС" ч.ч.1,3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) є помилковими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи. Також вказує, що відповідачем не підтверджено правомірність проведеної позапланової перевірки. Щодо порушень, встановлених перевіркою, позивач зазначає, що між ним та громадянами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 були укладені договори підряду (цивільно-правові договори) на виконання будівельно-монтажних робіт. Вищевказані договори підряду були надані перевіряючим за першою вимогою останніх. Чинне законодавство України не містить жодного обов'язкового припису щодо того, у яких саме випадках сторони певного зобов'язання зобов'язані укладати саме трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт. Отже, потенційні сторони такого зобов'язання цілком вільні у своєму виборі форми втілення власних правових відносин, а тому вони на свій розсуд вправі визначати вид майбутнього договору, що може укладатися між ними.

Окремо, просить звернути увагу, що вказані вище особи ніколи не зверталися до позивача, в особі його органу управління, уповноваженого на прийняття на роботу, із заявою (усною або письмовою) про прийняття на роботу; паспорт, трудову або медичну книжки та інші документи, необхідні для прийому на роботу, вказані особи підприємству ніколи не надавали, трудові договори між підприємством та зазначеними особами ніколи не укладалися. Так само об'єктивно відсутні будь-які докази того, що за розпорядженням уповноваженого органу управління підприємства чи з відома такого органу, вказаних осіб було допущено саме до виконання трудових обов'язків.

В ОСОБА_2 інспекційного відвідування відповідача, жодним чином не зазначено про те, що вище переліченим особам було роз'яснено їх трудові права та обов'язки, ці особи були поінформовані під розписку про умови праці, наявність небезпечних і шкідливих виробничих факторів, ознайомлені з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором.

Окрім того, в ОСОБА_2 інспекційного відвідування не було вказано, якими саме посадами з числа наявних та вакантних у затвердженому позивачем штатному розписі ТОВ "ЛЕКС" на час описаних в ОСОБА_2 подій передбачалося виконання тих трудових обов'язків, які, за твердженнями Управління, здійснювалися вищевказаними фізичними особами, а так само те, за якою (якими) саме кваліфікацією (кваліфікаціями) та/або професією (професіями) підприємством, нібито було здійснено допуск до роботи зазначених вище 11-ти осіб.

За таких обставин за своїм змістом договори підряду (укладені з фізичними особами та зазначені в ОСОБА_2) є цивільно-правовими договорами, а висновки відповідача про перебування працівників у трудових відносинах з позивачем та порушення останнім вимог ч.3 ст.24 КЗпП України є безпідставними.

Щодо осіб ОСОБА_15., ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 позивач взагалі заперечує про будь-які відносини з ними. А вказаний табель, на який посилається відповідач в своєму ОСОБА_18 інспекційного відвідування не є належними доказами по справі, оскільки відповідно до абз.2 ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечили, надавши відзив на позовну заяву, та вказали, що обгрунтовання позивача не відповідають обставинам справи та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної постанови про накладання штрафу та припису.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Враховуючи інформацію службової записки заступника начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_19 від 18.10.2018 начальником Управлінням Держпраці у Чернігівській області ОСОБА_20 видано наказ від 23.10.2018 №313 "Про проведення контрольних заходів", який передбачає проведення інспекційного відвідування ТОВ "ЛЕКС".

На підставі наказу Управління від 23.10.2018 №313 головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_3 видано направлення на проведення контрольного заходу від 23.10.2018 №1175 та доручено провести інспекційне відвідування позивача на предмет додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин та оплати праці.

24.10.2018 інспектором праці здійснено спробу інспекційного відвідування позивача за місцем здійснення господарської діяльності. У звязку з відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю та неможливості проведення інспекційного відвідування інспектором праці ОСОБА_21 складено ОСОБА_18 про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №25-01-009/0147 від 25.10.2018 та винесено вимогу про надання/поновлення документів від 25.10.2018 №25-01-009/0125 у строк до 10.00 год. 07.11.2018, якою було зупинено інспекційне відвідування на 10 робочих днів, до 08.11.2018.

Відповідно, інспекційне відвідування ТОВ "ЛЕКС" проводилось з 24.10.2018 по 08.11.2018, за результатом якого встановлені порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, про що складено ОСОБА_18 інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 08.11.2018 №25-01-009/0766 (т.1 а.с.11-16).

На виконання вимоги про надання/поновлення документів від 25.10.2018 №25-01-009/0125 позивачем надано копії кадрових документів (накази про прийняття на роботу, штатний розпис, правила внутрішнього трудового розпорядку), колективний договір, а також договори підряду на виконання робіт укладених 15.09.2018 між ТОВ "ЛЕКС" (Замовник) та 11 фізичними особами: ОСОБА_22, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_14.

Так, відповідач на підставі аналізу наданих документів дійшов висновку, що зміст наданих та наявних у матеріалах справи договорів, укладених між ТОВ "ЛЕКС" та ОСОБА_22, Калашником.A., ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_14 їх письмових пояснень та правил внутрішнього трудового розпорядку дає підстави стверджувати, що останні перебувають поза межами правового регулювання цивільного законодавства, адже, договори підряду не містять конкретних відомостей щодо виду робіт, порядку та термінів їх виконання, їх кількісних і якісних характеристик, їх виконання проводилось за встановленим позивачем графіком роботи. Крім того, пункт 7.9 вказаних договорів свідчить, що їх робота не була юридично самостійною, оскільки зобовязував підрядників виконувати в беззаперечному порядку усі вказівки фахівців позивача. Викладене, свідчить про фактичне укладення між сторонами трудових договорів, а не цивільно-правових договорів, за яким саме виконавець організовує трудову діяльність і виконує її на власний ризик. Обставини систематичності проведення робіт підтверджуються умовами договорів, в яких термін їх виконання визначений календарним планом виконання робіт. Не містяться у них і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик. Тобто, предметом укладених договорів є процес праці, а не її кінцевий результат.

Відповідач вважає, що ТОВ "ЛЕКС" уклало цивільно-правові договори з громадянами ОСОБА_22, Калашником.A., ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_14В лише з метою приховати реальні трудові відносини, а фактичний допуск до роботи найманих працівників ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 без оформлення трудового договору підтверджується табелем обліку робочого часу ТОВ "ЛЕКС" та списком осіб, яким дозволений прохід на будівельний майданчик позивача.

Враховуючи наведене, відповідач дійшов висновку, що ОСОБА_4, Калашник.A., ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_14, та ОСОБА_15., ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 допущені до роботи ТОВ "ЛЕКС" без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням позивача та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що є порушенням ч.3 ст.24 КЗпП України.

Так, судом також встановлено, що у звязку з неможливістю особистого вручення ОСОБА_18 інспекційного відвідування від 08.11.2018 №25-01-009/0766 він складений у трьох примірниках. 09.11.2018 два примірники ОСОБА_18 направлено рекомендованим листом з описом документів на адресу ТОВ "ЛЕКС". При цьому, 19.11.2019 позивачем подано зауваження до ОСОБА_18 інспекційного відвідування. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надана інспектором праці 22.11.2018.

23.11.2018 головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Скоробагатою.B. винесено припис про усунення виявлених порушень №25-01-009/0766-0529 (т.1 а.с.24-27).

Попередньо 16.11.2018 першим заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області ОСОБА_26 прийнято рішення №286 щодо розгляду справи про накладення штрафу (т.1 а.с.72).

Повідомлення Управління Держпраці у Чернігівській області від 20.11.2018 за вих.№ 10-04/6645 про призначення розгляду справи за фактом порушення позивачем трудового законодавства на 29.11.2018 направлено рекомендованим листом 20.11.2018 та вручено уповноваженій особі ТОВ "ЛЕКС" 21.11.2018.

На розгляд справи позивач не зявився, про поважні причини своєї відсутності не повідомив. 29.11.2018 першим заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області ОСОБА_26 винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №25-01-009/0766/312 на ТОВ "ЛЕКС" у розмірі 1 675 350,00 грн (т.1 а.с.30,75).

Вважаючи вказану постанову та припис протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до п.1 Положення про Управління Держпраці у Чернігівській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці 03.08.2018 №84 (далі - Положення №84) Управління Держпраці у Чернігівській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується. Повноваження Управління поширюються на територію Чернігівської області.

Одними із основних завдань Управлінння, згідно з п.3 Положення №84, є реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Згідно пп.5 п.4 Положення №84 Управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до п.6 Положення №84 Управління для виконання, покладених на нього завдань має право, зокрема, проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та обєктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Управління, безперешкодно, без попереднього повідомлення проходити до будь-яких виробничих, службових адміністративних приміщень юридичних осіб (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичних осіб, які використовують найману працю.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України від 05.04.2007 №877 "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон №877).

Згідно ст.1 Закону №877, заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Відповідно до ч.4 ст 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Частиною 5 ст.2 вищевказаного Закону зазначені у частині четвертій цієї статті органи (в тому числі і Управління), що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобовязані забезпечити дотримання вимог ст.1, ст.3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої ст.4, частин першої - четвертої ст.5, частини третьої ст.6, частин першої - четвертої та шостої ст.7, ст.ст.9, 10, 19, 20, 21, ч.3 ст.22 цього Закону.

Згідно ч.3 ст.6 вищевказаного Закону суб'єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Як встановлено ст.12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції, та здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються. Згідно зі ст.16 вказаної Конвенції інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.

Інспекційне відвідування - це одна із форм перевірки, яке обумовлено необхідністю реалізації ст.259 КЗпП України та ст.34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Так, ст.259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок від 26.04.2017 №295), відповідно до якого інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (далі - органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження). Зазначений Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно п.2 Порядку від 26.04.2017 №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці. Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Отже, Управління, як територіальний орган Держпраці, наділене правом проводити позапланові заходи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності позивача з питань, віднесених до його компетенції, зокрема, у формі інспекційних відвідувань.

Таким чином, Закон №877 не містить імперативних норм щодо вичерпного переліку контрольних заходів, які може здійснювати Управління, а відтак інспектори праці у своїй перевірочній діяльності можуть використовувати інші форми контролю додержання субєктами господарювання вимог трудового законодавства, зокрема у формі інспекційного відвідування, що визначено ст.259 КЗпП України та Порядком №295.

В силу п.3 Порядку №295, контрольні повноваження інспектора праці підтверджуються службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Отже, інспектори праці, які є посадовими особами Держпраці та її територіальних органів, наділені контрольними повноваженнями на проведення інспекційних відвідувань, що підтверджується наявними службовим посвідченням.

Водночас, відповідно до пп.3 п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1,2,4- 7 цього пункту.

При цьому, інспекційні відвідування не є плановими (позаплановими) перевірками та не потребують будь-якого погодження.

Як встановлено судом, наказ про проведення інспекційні відвідування видано на підставі інформації службової записки заступника начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_19 від 18.10.2018 (т.1 а.с.65), а тому думка позивача про безпідставність проведення інспекційного відвідування позивача суперечить чинному законодавству та на увагу не заслуговує.

Так, судом встановлено, що за результатами інспекційного відвідування ТОВ "ЛЕКС" було виявлено порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, про що складено ОСОБА_18 інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 08.11.2018 №25-01-009/0766.

При цьому, судом встановлено, що Управлінням Держпраці у Чернігівській області було отримано зауваження ТОВ "ЛЕКС" до ОСОБА_18 інспекційного відвідування, яке протягом трьох робочих днів було розглянуто та направлена відповідь про їх розгляд.

Так, відповідно до п.29 Порядку здійснення державного контролю за додержання законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 із змінами та доповненнями, заходи до притягнення обєкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Враховуючи те, що позивачем були подані заперечення до ОСОБА_18 інспекційного відвідування, припис було надіслано після їх розгляду.

Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 із змінами та доповненнями, справа про накладення штрафу розглядається у пятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (п.4). Рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу приймається уповноваженою особою не пізніше ніж через 10 днів з дати складання акту про виявлені порушення (п.3).

Таким чином, зазначена постанова встановлює конкретні строки розгляду справи про накладення штрафу на субєкта господарювання за порушення законодавства, які не можуть бути подовжені.

Пунктом 6 вищевказаного Порядку передбачено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють субєктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за пять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам.

Зазначені положення відповідачем дотримано.

Згідно з п.8 Порядку уповноважена посадова особа, що розглядає справу, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки.

З аналізу вищевикладених положень Порядку слідує, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акту складає постанову про накладення штрафу. Зазначена постанова складається у двох примірниках, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, а другий надсилається протягом трьох днів субєктові господарювання, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Як встановлено судом, позивач на розгляд справи не з'явився.

Наведені обставини свідчать, що під час проведення інспекційного відвідування позивача, складання та вручення ТОВ "ЛЕКС" ОСОБА_18 інспекційного відвідування та припису про усунення виявлених порушень, а також винесення постанови про накладання штрафу Управлінням Держпраці у Чернігівській області не було допущено порушення вимог діючого законодавства.

При цьому, як вбачається з ОСОБА_18 інспекційного відвідування, підставою для притягнення позивача до відповідальності стала та обставина, що 11 осіб з якими позивачем укладались цивільно-правові угоди (копії в матеріалах справи) фактично перебували у трудових відносинах з ТОВ "ЛЕКС", так як згідно письмових пояснень (т.1 а.с.102-105) та правил внутрішнього трудового розпорядку, особи з якими позивачем укладено договори, перебувають поза межами правового регулювання цивільного законодавства, адже, договори підряду не містять конкретних відомостей щодо виду робіт, порядку та термінів їх виконання, їх кількісних і якісних характеристик, їх виконання проводилось за встановленим позивачем графіком роботи. Крім того, на думку відповідача, пункт 7.9 вказаних договорів свідчить, що їх робота не була юридично самостійною, оскільки зобовязував підрядників виконувати в беззаперечному порядку усі вказівки фахівців позивача. Відповідач вважає, що викладене, свідчить про фактичне укладення між сторонами трудових договорів, а не цивільно-правових договорів, за яким саме виконавець організовує трудову діяльність і виконує її на власний ризик. Обставини систематичності проведення робіт підтверджує умовами договорів, в яких термін їх виконання визначений календарним планом виконання робіт. Не містяться у них і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик. Тобто, предметом укладених договорів, на думку відповідача, є процес праці, а не її кінцевий результат.

Відповідач вважає, що ТОВ "ЛЕКС" уклало цивільно-правові договори з громадянами ОСОБА_22, Калашником.A., ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_14 лише з метою приховати реальні трудові відносини, а фактичний допуск до роботи найманих працівників ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 без оформлення трудового договору підтверджується табелем обліку робочого часу ТОВ "ЛЕКС" та списком осіб, яким дозволений прохід на будівельний майданчик позивача (т.1 а.с.78-79).

Відповідно, на думку відповідача детально всі ознаки трудових відносин, які містять вищезазначені цивільно-правові угоди, викладено в ОСОБА_18 інспекційного відвідування.

Так, відповідно до ст.265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків несуть відповідальність у вигляді штрафу - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абз.4 ч.2 ст.265 КЗпП України).

Перевіряючи нормативно-правове обгрунтовання підстав для накладення на позивача штрафу у розмірі 1 675 350,00 грн, суд зазначає наступне.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, припису та ОСОБА_18 інспекційного відвідування, підставою для накладення на позивача штрафу став фактичний допуск громадян ОСОБА_4, Калашник.A., ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_14, ОСОБА_15., ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 до роботи без оформлення трудового договору у письмовій формі та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Так, згідно ч.1 ст.1 КЗпП України, даний кодифікований акт регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

В свою чергу, ч.1 ст.9 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, зокрема, що положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

При цьому, Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, не передбачено здійснення вказаним органом та/або його територіальними органами контролю та/або нагляду за додержанням цивільного законодавства України юридичними та/або фізичними особами. Так само вказаний орган не має жодних повноважень щодо кваліфікації (трактування) тих чи інших цивільних або будь-яких інших правовідносин у якості трудових, а також щодо здійснення контролю та/або нагляду за правильністю ведення бухгалтерського обліку та звітності.

Слід звернути увагу на те, що згідно ст.80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Частинами 1 та 2 ст.83 ЦК України встановлено, що юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об'єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. В свою чергу, ст. 91 ЦК України встановлює, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи може бути обмежена лише за рішенням суду. Юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Частиною 1 ст.92 ЦК України визначено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (ст.97 ЦК України). Згідно ч.1 ст.98 ЦК України, загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Частинами 1, 2 та 4 ст.99 ЦК України передбачено, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути "правління", "дирекція" тощо.

Відповідно до ч.1 ст.62 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що підприємство є самостійним суб'єктом господарювання, створеним компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Частинами 3 та 5 ГК України визначено, що залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні. Корпоративне підприємство утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об'єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб. Згідно ч.3 ст.64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

В свою чергу, ч.2 ст.2 КЗпП України визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Частиною 1 ст.21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

При цьому, абзацом першим п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" передбачено, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Так, у відповідності до пунктів 5.18-5.20 Статуту Підприємства, прийом на роботу, укладення трудових договорів (контрактів) та/або звільнення працівників віднесено до компетенції директора ТОВ "ЛЕКС".

Слід звернути увагу на ту обставину, що ОСОБА_4, Калашник.A., ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_14, які надають послуги на підставі договорів підряду (цивільно-правових угод) ніколи не зверталися до підприємства, в особі його органу управління, уповноваженого на прийняття на роботу, із заявою (усною або письмовою) про прийняття на роботу; паспорт, трудову або медичну книжки та інші документи, необхідні для прийому на роботу, вказані особи підприємству ніколи не надавали, трудові договори між підприємством та зазначеними особами ніколи не укладалися. Так само об'єктивно відсутні будь-які докази того, що за розпорядженням уповноваженого органу управління підприємства чи з відома такого органу, вказаних осіб було допущено саме до виконання трудових обов'язків.

Також щодо осіб ОСОБА_15., ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 відсутні будь-які докази того, що за розпорядженням уповноваженого органу управління підприємства чи з відома такого органу, вказаних осіб було допущено саме до виконання трудових обов'язків в ТОВ "ЛЕКС". Надані до суду табель обліку робочого часу та списком осіб, яким дозволений прохід на будівельний майданчик позивача (т.1 а.с.78-79) суд оцінює критично, оскільки підписи уповноважених осіб позивача на вказаних фотокопіях відсутні, а печатка Управління з написом "з оригіналом згідно" суперечить загальним правилам діловодства. З пояснень представника відповідача встановлено, що при проведенні інспекційного відвідування на будівельному майданчику за адресою м.Чернігів, вул. Зелена,8, пояснення у вказаних осіб не відбирались у звязку із їх відсутністю. Інших доказів проведення робіт вказаними особами відповідачем не надано.

Статтею 29 КЗпП України встановлено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

При цьому, ані у ОСОБА_18 інспекційного відвідування, ані у оскаржуваній постанові жодним чином не зазначено про те, що вище переліченим особам було розяснено їх трудові права та обовязки, ці особи були проінформовані під розписку про умови праці, наявність небезпечних і шкідливих виробничих факторів, ознайомлені з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором, ознайомлені з колективним договором.

При цьому, зокрема, саме правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності передбачається час початку і закінчення щоденної роботи (зміни), (ст.57 КЗпП України), а так само час початку і закінчення перерви у роботі (ч.2 ст.66 КЗпП України).

Окрім того, ані у ОСОБА_18 інспекційного відвідування, ані у оскаржуваній постанові не було вказано, якими саме посадами з числа наявних та вакантних у затвердженому позивачем штатному розписі ТОВ "ЛЕКС" на час описаних а ОСОБА_18 подій передбачалося виконання тих трудових обовязків, які, за твердженнями відповідача, здійснювалися вищевказаними фізичними особами, а так само те, за якою (якими) саме кваліфікацією (кваліфікаціями) та/або професією (професіями) позивачем нібито було здійснено допуск до роботи зазначених вище осіб.

Частинами 1-3 включно ст.6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Частиною 1 ст.839 ЦК України встановлено, що підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Стаття 841 ЦК України передбачає, що підрядник зобов'язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна. Згідно ч.1 ст.843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Частиною 1 ст.850 ЦК України встановлено, що замовник зобов'язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду. Стаття 857 ЦК України передбачає, що робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру. При цьому, ч.1 ст.854 ЦК України вказує, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Отже, дострокове (тобто, до здачі роботи) виконання замовником обов'язку щодо оплати роботи, у тому числі, частинами, за умови відсутності заперечень кредитора щодо виконання такого обов'язку частинами, не заборонено чинним цивільним законодавством України.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик; предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт, за наслідками яких замовник зобовязується оплатити підрядникові виконану ним роботу, тобто предметом є кінцевий результат, а не процес праці; метою договору підряду є отримання певного матеріального результату. Статтею 204 ЦК України, закріплено презумпцію правомірності правочину, яка передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договори підряду та цивільно-правові договори, укладені позивачем, не були визнані недійсними чи неукладеними у порядку встановленому законом.

За таких обставин за своїм змістом договори підряду (укладені з фізичними особами та зазначені в ОСОБА_18 інспекційного відвідування) є цивільно-правовими договорами (т.1 а.с.80-101, 145-248), а висновки інспектора Управління Держпраці у Чернігівській області, викладені в ОСОБА_18 "про перебування працівників у трудових відносинах з Товариством" та порушення ТОВ "ЛЕКС" вимог ч.3 ст.24 КЗпП України " на думку суду є безпідставними.

Відповідно, викладений у ОСОБА_18 інспекційного відвідування висновок відповідача про нібито вчинений позивачем фактичний допуск громадян до роботи без оформлення трудового договору у письмовій формі та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу не відповідає дійсним обставинам справи та не є обґрунтованим з точки зору відповідності чинному законодавству України, яке регламентує відповідні суспільні відносини.

Оскільки чинне законодавство України не містить жодного обовязкового припису щодо того, у яких саме випадках сторони певного зобовязання зобовязані укладати саме трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт. Отже, потенційні сторони такого зобовязання цілком вільні у своєму виборі форми втілення власних правових відносин, а тому вони на свій розсуд вправі визначати вид майбутнього договору, що може укладатися між ними.

Вимоги ч.3 ст.24 КЗпП України (працівник може бути допущений до роботи після повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) та вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», щодо того, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком "до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором", застосовуються до трудових правовідносин.

Отже, оскільки ТОВ "ЛЕКС" уклало з фізичними особами договори підряду (цивільно-правові договори), які є предметом регулювання Цивільного кодексу України, у ТОВ "ЛЕКС" не виникло жодного обовязку щодо надання тому чи іншому органу повідомлення за формою, встановленою постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2015 №413.

Як було вже зазначено, ознаки трудового договору, на які посилається відповідач, спростовуються тим, що в силу ст.849 ЦК України замовник вправі контролювати виконання робіт. Також враховуючи презумпцію правочину, слід зазначити, що юридичні особи не обмежені в праві залучати фізичних осіб до виконання певного виду роботи на підставі цивільних договорів, і не зобов'язані законодавством укладати тільки трудові договори.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 08.05.2018 (справа №127/21595/16-ц) дійшов схожого висновку, зазначивши, що основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт, що і підтверджено наданими позивачем договорами, актами виконаних робіт, видатковими квитанціями, оборотно-сальдовими відомостями, платіжними дорученнями про сплату ЄСВ, ПДФО та військового збору (т.1 а.с.145-248).

З системного аналізу умов договорів підряду, укладених між позивачем та фізичними особами, вбачається, що предметом цим договорів є кінцевий результат праці, а не сам її процес. В той час, як для трудових договорів, характерним було би зворотнє.

Окремо суд звертає увагу на той факт, що відповідач також посилається на фотокопію табелю обліку робочого часу виявлений в ході інспекційного відвідування. Втім, суд критично відноситься до вищевказаного табелю, оскільки він не завірений у встановленому законом порядку обєктом відвідування, не містить будь-якої інформації про підприємство, яка б давала можливість ідентифікувати роботодавця вказаних в ньому осіб. Також суд критично оцінює додані до відзиву на позов пояснення ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_22 (т.1 а.с.10-105), оскільки навіть в даних поясненнях ОСОБА_7 вказується, що оплату праці видають по зробленій роботі. ОСОБА_6 при цьому зазначає про розмір оплати праці, ОСОБА_27 зазначив про те, що займається кладкою блоків, облицьовує фасад. В той же час, пояснення про те, що їх приймав на роботу представник позивача не доводять факту наявності саме трудових відносин.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова та припис є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки підставою для їх винесення, стало помилкове трактування цивільно-правових відносин позивача, оформлених у вигляді договорів підряду, як таких, що мають ознаки трудових та повинні бути оформлені у вигляді трудових договорів. Таким чином, позов ТОВ "ЛЕКС" до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування постанови і припису належить задовольнити.

У відповідності до вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, за визначенням ч.1 ст.132 КАСУ, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В свою чергу, у відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КАСУ до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАСУ). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАСУ). Відповідно до ч.3 ст.134 КАСУ для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАСУ). При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат позивачем надані суду договір про надання правової допомоги, платіжне доручення на суму 5 000,00 грн та детальний опис наданих послуг (т.1 а.с.117).

Відповідно до детального опису робіт, позивачу була надана правова допомога всього на суму 14 500 грн, в той час як згідно додаткової угоди, вартість адвокатських послуг складає 10% від суми штрафу, визначеного в постанові про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 29.11.2018 №25-01-009/0766/312, що становить 167 535,00 грн.

Проте, адвокатом та позивачем документально доведено факт понесення витрат на професійну правову (правничу) допомогу у сумі 5 000,00 грн.

Також суд зазначає, що згідно ч.6, 7 ст.134 КАСУ суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, відповідач скористався своїм правом та подав до суду свої письмові пояснення, щодо зазначеної позивачем суми на правову допомогу.

Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю даної справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Крім того до опису включено роботи повязані з вивченням та аналізом протоколу про адміністративне правопорушення Управління Держпраці в Чернігівській області який не є предметом розгляду даної справи, а також підготовка зауважень з нормативно-правовим обґрунтуванням на ОСОБА_18 інспекційного відвідування, що не пов'язано з розглядом справи в суді. Суд також критично оцінює послуги пов'язані з вивченням та аналізом спірних договорів підряду, оскільки суд самостійно дає правову оцінку характеру відносин між позивачем та громадянами, що є безпосередньо предметом даного позову.

А отже, суд вважає, що сплачена позивачем відповідно платіжного доручення сума 5 000,00 грн є співмірною із складністю даної справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та має бути стягнута з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Також відшкодуванню підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 25 130,00 грн. А отже загальна сума судових витрат, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача становить 30 130,25 грн.

Щодо вимоги про стягнення витрат на проведення науково-правової експертизи, суд зазначає.

Згідно ч.2 ст.90 КАС України жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Разом з тим, відповідно до ст.101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Втім, надані висновки не потребують наявності спеціальних знань і суд самостійно дає правову оцінку характеру відносин між позивачем та громадянами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_14

Позивачем проведено науково-правову експертизу, яка не має жодного відношення до предмету спору, оскільки укладені цивільно-правові угоди між позивачем та ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_25, ОСОБА_14 не оскаржувалися, та їх зміст жодним судовим рішенням не визнавався не чинним. Натомість, дана експертиза по ініціативі позивача проведена необгрунтовано, оскільки експертом було досліджено тільки формальний зміст наданих угод та відповідність їх нормам права, в той час як при розгляді спірних правовідносин необхідно зважити на фактично виконувану роботу працівниками та відображення її у змісті цивільно-правових угод. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення заявленої вимоги щодо стягнення з відповідача коштів, витрачених на проведення експертизи.

Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕКС" до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування постанови і припису - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Чернігівській області про усунення виявлених порушень від 23.11.2018 №25-01-009/0766-0529.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Чернігівській області від 29.11.2018 №25-01-009/0766/312 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Управління Держпраці у Чернігівській області в розмірі 1 675 350,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернігівській області (вул. Пятницька,39, м. Чернігів, 14000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕКС" (вул. Саперно-Слобідська, 23, м.Київ, 03039, 8) 30 130,25 грн (тридцять тисяч сто тридцять гривень 25 коп.) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛЕКС" (вул. Саперно-Слобідська, 23, м.Київ, 03039, 8);

Відповідач - Управління Держпраці у Чернігівській області (вул. Пятницька,39, м. Чернігів, 14000, ).

Повне рішення суду складено 28.03.2019.

Суддя Л.О. Житняк