Справа № 826/11091/16
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Харитонова Х.Б розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Державного підприємства "Залізна дорога Молдови" на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Залізна дорога Молдови" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Алні Кепітал Менеджмент", Державна фіскальна служба України, про скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

20.07.2016 року Державне підприємство "Залізна дорога Молдови" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Алні Кепітал Менеджмент", Державна фіскальна служба України, про скасування наказу від 23.01.2013р. №81 «Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності на території України - до іноземних суб'єктів господарської діяльності».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2018 р. у справі № 826/11091/16 адміністративний позов було залишено без розгляду, у зв'язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.313КАС України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справу розглянуто в межах аргументів апеляційної скарги позивача.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач звернувся до суду про оскарження наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.01.2013р. №81 «Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності на території України - до іноземних суб'єктів господарської діяльності».

На поважність причини пропуску звернення до адміністративного суду позивач зазначає використання права досудового врегулювання спору, зокрема, зазначає, що відповідно до офіційної переписки між позивачем та відповідачем по справі, остаточна відмова у перегляді винесеного наказу була надана Міністерством 23.03.2016 року, яка була тримана уповноваженим представником позивача у кінці квітня 2016 року. Вважають, звернення до суду з даним позовом 20.07.2016 року відбулось з дотриманням строку звернення до адміністративного суду.

Згідно з частинами першою - другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду з позовом; далі - КАС) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною четвертою статті 99 КАС визначено, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду на час звернення позивача до суду було встановлено статтею 100 КАС України, згідно з якою адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У розумінні цієї статті поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є такі обставини, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов'язані з непереборними та об'єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову.

Частина третя статті 3 КАС в редакції на час прийняття оскаржуваної ухвали закріплює, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таке ж положення містилося у ч. 2 статті 5 КАС в редакції на час подання позову до суду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає посилання позивача на тримісячний строк звернення до суду з моменту отримання остаточної відмови у перегляді винесеного наказу (кінець квітня 2016 року) є необґрунтованим, та суперечать вищезазначеній нормі закону.

Крім того, звернення позивача до Мінекономрозвитку жодним чином не можна трактувати як досудове врегулювання спору, і при цьому не доводить відсутність порушення ДП "Залізна дорога Молдови" процесуальних строків звернення до суду.

Зазначене спростовує підставніть застосування висновку Верховного Суду у справі № 210/3915/17, на який посилається апелянт.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що переписка між учасниками справи щодо оскаржуваного рішення не є поважною підставою для поновлення строку звернення до суду.

Отже, обставини, на які позивач посилався як на підставу для поновлення строку звернення до адміністративного суду, апеляційний суд не знайшов підстав вважати їх поважними.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Ключовою є фраза «з поважних причин» а отже, це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача тобто, якщо строк був пропущений з поважних причин це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Процесуальний Закон не дає визначення терміну поважні причини. Між тим в Рішенні Верховного суду України від 13.09.2006 року по справі № 6-26370кс04 (№ в ЄДРСРУ 135558) вказане наступне: Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред'явлення позову стає неможливим або утрудненим.

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Порівняльний аналіз змісту термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та статтею 74 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Вказана правова позиція напрацьована усталеною судовою практикою як Верховного Суду України в постановах від 17.02.2016 у справі №6-2407цс15, від 01.07.2015 у справі №6-178гс15, так і Верховного Суду, зокрема в постанові від 15.05.2018 у справі № 911/3210/17, від 08.05.2018 у справі №911/2534/17.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що адміністративний позов, поданий 20.07.2016 року про оскарження наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.01.2013р. №81 «Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності на території України - до іноземних суб'єктів господарської діяльності» підлягає залишенню без розгляду.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Повне судове рішення виготовлено 25.03.2019 р.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Залізна дорога Молдови" на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Залізна дорога Молдови" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Алні Кепітал Менеджмент", Державна фіскальна служба України, про скасування наказу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель