Справа № 712/9165/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2019 року

Київ

справа №712/9165/16-а

адміністративне провадження №К/9901/35196/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2016 року (головуючий суддя Мельник І.О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2017 року (головуючий суддя Федотов І.В., судді: Ісаєнко Ю.А., Оксененко О.М.) у справі №712/9165/16-а за позовом ОСОБА_1 до старшого державного інспектора Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області Дрозденка Володимира Ілліча, третя особа ОСОБА_3, про визнання неправомірними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо проведення 13 липня 2016 року обстеження й перевірки використання ОСОБА_1 земельної ділянки в АДРЕСА_1 визнати протиправним припис відповідача від 13 липня 2016 року №000353 щодо усунення гр. ОСОБА_1 порушень земельного законодавства; визнати неправомірними дії відповідача щодо оформлення адміністративного протоколу від 13 липня 2016 року та складання розрахунку заподіяних збитків відносно ОСОБА_1 за результатами перевірки від 13 липня 2016 року; скасувати постанову відповідача від 27 липня 2016 року №000220 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що акт перевірки та акт обстеження земельної ділянки складені з грубим порушенням порядку проведення перевірок, який передбачено Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 лютого 2013 року № 132 щодо проведення позапланової перевірки без наказу керівника про її проведення та направлення. Відомості, наведені у актах не відповідають дійсності.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 13 липня 2016 року, складеного в присутності позивача, встановлено порушення земельного законодавства, а саме: ст. 125, 126 ЗК України, що полягає в самовільному зайнятті земельної ділянки площею 71 кв. м. із земель Золотоніської міської ради загального користування, що пригороджена парканом до домоволодіння по АДРЕСА_1 внаслідок чого унеможливлено користування проїжджою частиною дороги АДРЕСА_1

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення від 27 липня 2016 року №000220 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Відповідно до супровідного листа від 28 липня 2016 року № 986 ОСОБА_1 направлено постанови про накладення адміністративного стягнення від 27 липня 2016 року, про що свідчить також копія конверту.

Згідно з розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, розмір заподіяної шкоди становить 358,45 грн.

Відповідно до припису від 13 липня 2016 року реєстраційний №000353 позивача зобов'язано усунути порушення земельного законодавства, а саме: звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 71 кв.м.

Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 4 квітня 2016 року спадкоємцем майна ОСОБА_4, а саме житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 є її син ОСОБА_1

Згідно з довідкою від 7 грудня 2015 року №3645 ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1.

Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду від 8 листопада 2004 року Золотоніській міській раді відмовлено у задоволенні позовної заяви до ОСОБА_5 про повернення самовільно займаної земельної ділянки площею 131 м2, що знаходиться АДРЕСА_1

Згідно з рішенням Золотоніської міської ради від 20 березня 2006 року № 51-53-4 за будинковолодінням по АДРЕСА_1 обліковується присадибна ділянка площею 561 м2 згідно рішення виконкому Золотоніської міської ради від 26 грудня 1996 року № 1042 «Про встановлення межі по фактичному користуванню домоволодіння АДРЕСА_1». Постановою Золотоніського міськрайонного суду від 18 березня 2013 року задоволено адміністративний позов прокурора в інтересах ОСОБА_3 до виконкому Золотоніської міської ради про скасування рішення. Визнано незаконним і скасовано рішення Виконавчого комітету Золотоніської міської ради № 1042 від 26 грудня 1996 року «Про встановлення межі по фактичному користуванню домоволодіння АДРЕСА_1» .

Відповідно до акту комісійного обстеження №22-05-09 постійно діючою комісією з благоустрою, створеною, відповідно до рішення міської ради від 22 травня 2008 року №27-18/V проведено обстеження відповідно до заяви мешканця м. Золотоноша ОСОБА_5 зафіксовано часткове захвачення проїжджої частини по АДРЕСА_1, що є порушенням правил благоустрою території міста Золотоноша.

З листа виконавчого комітету Золотоніської міської ради №1940 від 3 серпня 2016 року вбачається, що рішення щодо надання гр. ОСОБА_1 земельної ділянки у власність, користування чи оренду не приймалося.

З акту комісійного обстеження вулиці - АДРЕСА_1 - де розташовані домоволодіння АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1, домоволодіння АДРЕСА_2 від 21.04.2015 вбачається що АДРЕСА_1, яке належить гр. ОСОБА_6, частина вулиці пригороджена парканом до земельної ділянки домоволодіння НОМЕР_1, яке належить гр. ОСОБА_6, внаслідок чого АДРЕСА_1 не використовується за призначенням, вхід-вихід з домоволодіння АДРЕСА_3 перекривають відкриті ворота паркану домоволодіння АДРЕСА_1 не має проходу з домоволодіння АДРЕСА_2, не має виїзду на АДРЕСА_1 з домоволодіння та з домоволодіння АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету Золотінської міської ради 26 січня 2016 року № 22 вирішено демонтувати огорожу встановлену на землі загального користування по АДРЕСА_1.

Відповідно до акту про знесення огорожі від 12 березня 2016 року був демонтований самовільно встановлений паркан, що перекривав для користування за призначенням землю загального користування - проїжджу частину АДРЕСА_1 в районі будинковолодінь АДРЕСА_3, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1

Згідно з витягом з кримінального провадження №0000603 ОСОБА_3 звернулася з заявою, оскільки 19 березня 2016 року ОСОБА_1 самовільно встановив паркан на землі загального користування, що унеможливлює використання проїжджої частини по АДРЕСА_1 за призначенням.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди виходили з того, що висновки відповідача щодо порушення позивачем вимог земельного законодавства підтверджуються матеріалами справи та встановленими обставинами, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що протягом багатьох років існує спір ОСОБА_1, який є правонаступником ОСОБА_6, з третьою особою ОСОБА_3 щодо користування проїздом по АДРЕСА_1 Рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 26 січня 2016 року № 22 вирішено демонтувати огорожу встановлену на землі загального користування по АДРЕСА_1, оскільки ОСОБА_1 без достатніх правових підстав користується вказаною земельною ділянкою, чим порушує права інших користувачів та норми Земельного законодавства України. У той же час, ОСОБА_1 19 березня 2016 року знову встановив паркан, чим порушив вимоги закону та обґрунтовано був притягнути до адміністративнї відповідальності ст. 53-1 КУпАП.

Апеляційний суд, надаючи оцінку доводам позивача щодо порушення відповідачем порядку проведення перевірок, зазначив про їх необгрунтованість, оскільки наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 лютого 2013 року № 132 врегульовує виключно питання проведення перевірок суб'єктів господарювання, а не фізичних осіб. Крім того, необґрунтованими суд визнав доводи щодо порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності. Зокрема, з протоколу про адміністративне правопорушення від 13 липня 2016 року вбачається, що він був складений в присутності позивача, містить інформацію про роз'яснення прав особі, яка притягується до відповідальності, повідомлення особи про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, тощо, натомість позивач відмовився від підпису та надання пояснень під час розгляду питання про притягнення до відповідальності. Також суд надав оцінку доводам, викладеним в апеляційній скарзі про безпідставне залучення до участі у справі в якості 3-ї особи ОСОБА_3, визнавши їх необґрунтованими з огляду на те, що як вбачається з матеріалів справи, підставами для проведення перевірки та винесення спірної постанови стало саме звернення ОСОБА_3

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову щодо порушення відповідачем порядку проведення позапланової перевірки, який передбачено Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» та наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 лютого 2013 року № 132 щодо проведення позапланової перевірки без наказу керівника про її проведення та направлення. Позивач зазначає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що цей Наказ стосується виключно перевірок суб'єктів господарювання, а не фізичних осіб, оскільки окремого порядку проведення перевірок фізичних осіб не існує, а тому має застосовуватися цей Наказ. Також скаржник вказує на порушення відповідачем порядку притягнення до відповідальності, оскільки в протоколі відсутні відомості щодо часу вчинення правопорушення, в той час як це має принципове значення, оскільки паркан був встановлений ще ОСОБА_5, після смерті якого право власності на нього успадкувала ОСОБА_4, а вже після неї - позивач. Крім того, відповідачем не перевірялися документи щодо права власності на земельну ділянку. ОСОБА_1 наполягає, що земельна ділянка належить йому на праві власності, яке успадковане після смерті ОСОБА_4, а тому паркан також є його приватною власністю, натомість відповідач, а так само і суди протиправно втрутилися у його права. Касатор також вказує на безпідставне залучення ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи.

ОСОБА_3 подано заперечення на касаційну скаргу, в яких, посилаючись на правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін. Зазначає про безпідставність доводів позивача, що він успадкував права на земельну ділянку, яка відноситься до земель загального користування, що неодноразово підтверджено судовими рішеннями.

Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області також подало заперечення на касаційну скарга позивача, в яких посилається на правильність висновків судів попередніх інстанції та невідповідність доводів позивача дійсним обставинам справи. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

У доповненнях до заперечень, третя особа вказує про фактичне виконання Рішення виконкому про демонтаж огорожі та звільнення земельної ділянки від паркану. В подальшому третьою особою подані клопотання про приєднання до матеріалів справи судових рішень про відмову в позові ОСОБА_1 в інших справах, якими встановлено неправомірність дій ОСОБА_1 та правомірність винесених у цій справі судових рішень. Також ОСОБА_3 подано відзив на касаційну скаргу, доводи якого фактично аналогічні тим, що викладені у запереченнях на касаційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, а також відзиву, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Враховуючи встановлені цією нормою межі касаційного перегляду, судом касаційної інстанції здійснюється перегляд судових рішень на предмет правильності застосування судами норм матеріального права та дотримання ними норм процесуального права при ухваленні судових рішень на підставі тих обставин, які ними встановлені.

Вирішуючи спір між сторонами, суди правильно виходили з того, що відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За встановленими судами обставинами, які підтверджені матеріалами справи та не спростовуються доводами касаційної скарги, земельна ділянка, на якій було розміщено огорожу відноситься до земель загального користування. Встановленням огорожі відбулось часткове захвачення проїжджої частини по АДРЕСА_1, чим позбавлено мешканців міста права користування земельною ділянкою загального користування.

При цьому, Рішенням виконавчого комітету Золотінської міської ради 26.01.2016 № 22 вирішено демонтувати огорожу встановлену на землі загального користування по АДРЕСА_1. Відповідно до акту про знесення огорожі від 12.03.2016 був демонтований самовільно встановлений паркан, що перекривав для користування за призначенням землю загального користування - проїзджу частину АДРЕСА_1 в районі буднковолодінь АДРЕСА_3, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 Проте, ОСОБА_1 19.03.2016 знову встановив паркан.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до Закону є правомірними.

Відповідно до статті 53-1 КУпАП самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Встановивши, що ОСОБА_1 самовільно зайняв земельну ділянку, яка відноситься до земель загального користування, суди дійшли правильного висновку про правомірність притягнення позивача до відповідальності за статтею 53-1 КУпАП.

Доводи позивача, що відносно нього здійснено позапланову перевірку в розумінні Наказу №132 не знайшли свого підтвердження. При цьому, апеляційний суд правильно вказав про те, що Наказ №132 не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки позивач не є суб'єктом господарювання.

Так, згідно пункту 1.5 Порядку планування та здійснення контрольних заходів з питань перевірки стану дотримання суб'єктами господарювання вимог земельного законодавства, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 25 лютого 2013 року за №132, цей Порядок поширюється на суб'єктів господарювання, господарська діяльність яких пов'язана з використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, в частині дотримання ними вимог земельного законодавства, встановленого законодавством порядку використання та охорони земель, а також на інспекційні органи в частині дотримання ними визначених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та цим Порядком процедур здійснення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю).

Доводи позивача, що цей Наказ має застосовуватися у всіх випадках, оскільки відносно проведення перевірок фізичних осіб окремого порядку не затверджено, є помилковими, оскільки цим наказом закріплено сферу його застосування, а тому неправильним є поширення його на правовідносини, які ним не регулюються.

Щодо доводів заявника касаційної скарги про порушення порядку притягнення до адміністративної відповідальності, слід зазначити, що таким доводам була надана правова оцінка судом апеляційної інстанції і доводи касаційної скарги їх не спростовують. Та обставина, що у протоколі не зазначено час вчинення правопорушення, що на думку позивача має принципове значення, оскільки огорожу було встановлено ще ОСОБА_5, не змінює того факту, що ОСОБА_1 продовжувалося вчинення такого правопорушення. Крім того, за встановлених судами обставин, саме ОСОБА_1 повторно встановлено огорожу після її демонтажу виконавчим комітетом.

Не впливає на правильність висновків судів попередніх інстанцій доводи позивача щодо безпідставного залучення ОСОБА_3 як третьої особи у справі. Тим більш, цим доводам також надана правова оцінка апеляційним судом, яку суд касаційної інстанції визнає обґрунтованою.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки висновки відповідача, викладені в акті перевірки знайшли своє підтвердження.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 343, 350, 355, 356 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2017 року у справі №712/9165/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду