Справа № 640/20252/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишиної О.М. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління праці і соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Управління праці і соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила визнати неправомірним рішення Управління праці та соціального захисту населення Деснянського району від 28.12.1997 року № 773-19 (від 28.12.2017 № 743-19).

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 15 січня 2019 року позов повернуто позивачу. Причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_5 визнано неповажними та відмовлено у поновленні строку звернення до суду.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_5 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, посилається на те, що неможливість своєчасного звернення одним із батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки позивачем не доведено обставини, які об'єктивно унеможливлювали реалізацію прав щодо своєчасного звернення до суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такі висновки правомірними, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ст. 251 ЦК України). Основний акцент робиться на юридичному факті, тобто дії чи події, які набувають юридичного значення зі спливом строку.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Строк звернення до суду є матеріально-правовим, а не процесуальним. Правова природа цього строку є аналогічною до строку позовної давності у цивільних правовідносинах.

В силу вимог ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Також, згідно з ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

За приписами ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Як вбачається із матеріалів справи, 03.12.2018 р., згідно відмітки відділу документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва, ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Управління праці і соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила визнати неправомірним рішення Управління праці та соціального захисту населення Деснянського району від 28.12.1997 року № 773-19.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року позовну заяву залишено без руху, у зв'язку з її невідповідністю вимогам, встановленим статтями 160, 161 КАС України.

Крім цього, судом першої інстанції причини пропуску строку звернення до суду визнано не поважними.

Для усунення недоліків позивачу необхідно було подати до суду протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху:

1) уточнену позовну заяву із зазначенням чіткого та зрозумілого змісту позовних вимог з урахуванням висновків, викладених судом у вказаній ухвалі; із визначенням конкретного відповідача та із зазначенням реквізитів рішення (рішень) відповідача, які позивач просить скасувати;

2) оригінал документу про сплату судового збору за звернення до суду у розмірі: за вимогу немайнового характеру - 704,80 грн., а за вимогу майнового характеру позивачу слід сплатити судовий збір у розмірі 1 відсоток від суми, яку позивач просить стягнути з відповідача, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (не менше 704,80 грн.) або надати докази, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.;

3) доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, зокрема, докази звернення до відповідача;

4) обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом із наданням доказів на підтвердження поважності такого пропуску.

Як свідчать матеріали справи, на виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року, позивачем надано до суду першої інстанції уточнену позовну заяву із визначенням відповідача та із зазначенням реквізитів рішення відповідача, яке позивач просить скасувати.

Так, в уточненій позовній заяві позивач просила скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Деснянського району від 28.12.1997 № 773-19 та стягнути з відповідача одноразову грошову виплату у розмірі 10 320,00 грн., а також заборгованість по невиплаті коштів розміром 25 800,00 грн. (30 місяців - 860,00 грн.) та призначити виплату до досягнення сином 3-х років кожного місяця (860,00 грн.) з урахуванням інфляції.

Крім цього, на виконання вимог ували суду першої інстанції, позивачем надано клопотання про звільнення її від сплати судового збору та заяву про поновлення строку звернення до суду.

Так, в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, позивач зазначила, що 28.12.2017 року їй надійшла відповідь від Управління праці та соціального захисту населення Деснянського району про відмову у призначені допомоги при народженні дитини.

У квітні 2018 року нею було подано адміністративний позов (перший) до Окружного адміністративного суду м. Києва (№826/7475/18) про визнання дій неправомірними і виплату їй державної допомоги. Однак, вона виїхала до АР Крим для того, щоб бабуся мала змогу провести час зі своїм онуком, з огляду на що, не мала змоги отримувати відповідні документи за наведеним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2018 року позовну заяву, зареєстровану за № 826/7475/18, було повернуто позивачу.

У зв'язку із чим, позивач просила суд поновити строк звернення до суду з даним позовом.

Як зазначалося, позивач була повідомлена належним чином про порушення своїх прав, свобод та інтересів починаючи з 28.12.2017 року. Із повторним адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва позивач звернулася 03.12.2018 р., згідно відмітки відділу документообігу суду.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наведені позивачем обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, не можуть бути прийняті судом як такі, що підтверджують поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки, починаючи з 28.12.2017 р. у ОСОБА_5 виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Позивачем не доведено обставин, які об'єктивно унеможливлювали реалізацію прав щодо своєчасного звернення до суду та виконання процесуальних обов'язків в рамках поданої вперше позовної заяви, зареєстрованої за № 826/7475/18, оскільки позивач мала усвідомлювати те, що судом будуть прийматися певні процесуальні рішення, у т.ч. щодо можливого залишення позову без руху.

Колегія суддів зазначає, що необхідною умовою для поновлення строку звернення до суду є поважність причин його пропуску. Поважними причинами можуть бути обставини, що виникли об'єктивно, незалежно від волі особи, яка його пропустила. Між тим, наведені апелянтом у скарзі обставини не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

Апелянтом не наведено причин, які унеможливлювали чи, незалежно від її волі, заважали позивачу своєчасно звернутись за судовим захистом.

Також, матеріали справи не містять копії попередної позовної заяви, що б свідчило про звернення до суду першої інстанції з аналогічним позовом.

Більш того, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26.04.2007, справа «Трух проти України» рішення від 14.10.2003).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Згідно п. 46 рішення Європейського суду з прав людини "Устименко проти України",право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, колегія суддів, дійшла висновку, про те, що, оскільки, позовна заява ОСОБА_5 подана до суду з пропуском встановленого процесуальним законом строку звернення до суду, причини пропуску строку звернення до суду, наведені позивачем, колегія суддів не знайшла підстав вважати їх поважними, а тому, обґрунтовано судом позовну заяву повернуто позивачу.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями ст.ст. 250, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишина О.М.
Повний текст постанови виготовлено 25.03.2019 р.