Справа № 808/2486/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

21 лютого 2019 року 16:52Справа № 808/2486/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Стовбур А.Ю.

та представників:

позивача не зявився

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_2

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22.06.2018 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.04.2018 №.

Ухвалою суду від 27.06.2018 відкрито провадження в адміністративній справі №808/2486/18 та призначено підготовче засідання на 19.07.2018.

Ухвалою суду від 19.07.2018, за клопотанням представника відповідача, продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання до 13.09.2018.

Ухвалою суду від 13.09.2018, за клопотанням представника позивача, підготовче засідання відкладено до 26.09.2018.

Ухвалою суду від 26.09.2018 провадження у справі зупинено до 08.11.2018 за клопотанням представників сторін, для надання часу на примирення.

Ухвалою суду від 08.11.2018 поновлено провадження у справі.

Протокольною ухвалою суду від 08.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 05.12.2018.

Ухвалою суду від 05.12.2018, за клопотанням представників сторін, відкладено розгляд справи до 28.12.2018.

Ухвалою суду від 28.12.2018 зупинено розгляд справи до 21.02.2019 за клопотанням представників сторін, для надання часу на примирення та викликано до суду у якості свідків головних державних ревізорів-інспекторів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проводили фактичну перевірку ФОП ОСОБА_2

Ухвалою суду від 21.02.2019 поновлено провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами фактичної перевірки, проведеної у магазині-кафетерії, в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_2, результати якої оформлено актом від 21.03.2018 №0119/08/01/40/НОМЕР_1, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 03.04.2018 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 6 800,00 грн. за продаж алкогольних напоїв на розлив на місці без наявності статусу субєкта господарювання громадського харчування. Вказує, що відповідачем встановлено факт продажу алкогольних напоїв на розлив, проте не доведено, що продаж здійснювався для споживання кінцевим споживачем на місці. Зазначає, що в приміщенні магазину-кафетерію відсутні спеціально обладнані місця для споживання алкогольних напоїв одразу після їх придбання, а також посуд, в якому можливо придбати такі напої «на винос», що свідчить про здійснення роздрібної торгівлі, а не про продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці. Крім того, зазначає про порушення порядку проведення перевірки, оскільки акт перевірки зареєстровано з порушенням термінів, а також через те, що направлення на проведення перевірки їй не надавалися. Просить задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 19.07.2018 №22683), в якому посилається на те, що в ході фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 встановлено продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без наявності статусу субєкта господарювання громадського харчування або спеціалізованого відділу, що має статус субєкта громадського харчування, субєкта господарювання з універсальним асортиментом товарів, за що до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 6 800,00 грн. Вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним та просить задовольнити позов.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Акорд».

У судовому засіданні 21.02.2019 на підставі ст. 250 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) зареєстрована в якості фізичної особи підприємця.

Основним видом економічної діяльності позивача є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (код КВЕД 47.11), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 8).

16.03.2018, відповідно до наказу від 06.03.2019 №723 та направлень від 06.03.2019 №286 та №287 ГУ ДФС у Запорізькій області проведено фактичну перевірку в магазині-кафетерії, розташованому за адресою: м. Запоріжжя, вул. Червоногвардійська (Перша Ливарна), 48, в якому здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2, за результатами якої складено акт про результати фактичної перевірки з питань додержання субєктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обовязковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами від 21.03.2018 №0119/08/01/40/НОМЕР_1. Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 №957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» та ч. 6 ст. 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Висновки перевірки ґрунтуються на тому, що в магазині-кафетерії за адресою: м. Запоріжжя, вул. Червоногвардійська (Перша Ливарна), 48, в період з 19.02.2018 по 22.02.2018, згідно бази ДФС, здійснювалася реалізація алкогольних напоїв за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої. Крім того, 16.03.2018 встановлено реалізацію алкогольних напоїв, а саме 1 бокалу пива світлого «Січ Московське», обємом спирту 4,7%, обємом 0,5 літра за ціною 9,75 грн. в пластиковому стакані за ціною 0,50 грн. на розлив для споживання на місці без наявності статусу субєкта громадського харчування.

На підставі акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 03.04.2018 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 6 800,00 грн. за продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без наявності статусу субєкта господарювання громадського харчування або спеціалізованого відділу, що має статус субєкта громадського харчування, субєкта господарювання з універсальним асортиментом товарів.

Позивачем подано скаргу на вищевказане податкове повідомлення рішення до ДФС України, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 07.06.2018 №8171/П/99-99-11-03-01-25, яким скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Підпункт 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України; тут і надалі в редакції, чинній на момент проведення перевірки) встановлює, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За визначенням пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки регламентовано статтею 80 ПК України.

Так, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п. 80.1 ст. 80 ПК України).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: 80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України).

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно зі статтею 81 цього Кодексу (п. 80.5 ст. 80 ПК України).

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (п. 80.7 ст. 80 ПК України).

Строки проведення фактичної перевірки встановлені статтею 82 цього Кодексу (п. 80.9 ст. 80 ПК України).

Тривалість перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, не повинна перевищувати 10 діб (п. 82.3 ст. 82 ПК України).

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (п. 80.10 ст. 80 ПК України).

За правилами, встановленими пунктом 81.1 ст. 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Відповідно до п. 86.5 ст. 86 ПК України, акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Досліджуючи обґрунтованість тверджень позивача про порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки, суд виходить з наступного.

Матеріали справи (а.с. 37-39) містять копію наказу про проведення фактичної перевірки від 06.03.2018 №723 та копії направлень від 06.03.2018 №286, 287. Направлення дійсні у разі предявлення наказу та службового посвідчення, на них міститься підпис продавця ОСОБА_5 та завідуючої магазину ОСОБА_6, якими підтверджується предявлення даних документів.

Як вже зазначено вище, фактична перевірка проводиться у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Провівши перевірку в присутності продавця ОСОБА_5, яка є особою, що фактично здійснює розрахункові операції, податковий орган не допустив порушення порядку проведення фактичної перевірки.

В акті перевірки зазначено, що перевірку розпочато 16.03.2018 о 12 год. 17 хв., закінчено 21.03.2018 о 18 год. 00 хв., тобто тривалість перевірки не перевищує 10 діб, а акт зареєстровано в останній день проведення перевірки, а звідси контролюючим органом дотримано термін реєстрації акту перевірки.

Окрім того, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.03.2018 у справі № 804/1113/16: «…платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи…».

Відтак, і предметом дослідження в даній адміністративній справі є насамперед наявність/відсутність порушень законодавства з боку позивача та, відповідно, правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а не виявлення можливих процедурних порушень з боку контролюючого органу в ході проведення перевірки.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 03.04.2018 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 6 800,00 грн. за продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці без наявності статусу субєкта господарювання громадського харчування або спеціалізованого відділу, що має статус субєкта громадського харчування, субєкта господарювання з універсальним асортиментом товарів слід зазначити наступне.

Спеціальним Законом, який визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України, є Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-BP (далі - Закон України №481).

Статтею 16 Закону України № 481 визначено, що контроль за дотриманням цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до пп.19-1.1.13 п.19-1.1 ст.19-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи здійснюють ліцензування діяльності суб'єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами та контроль за таким виробництвом.

Відповідно до ст. 15 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку (ст. 1 Закону України №481).

Матеріали справи (а.с. 11) містять копію ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями №2017-08-26-64-47655, дійсну з 05.11.2017 по 05.11.2018, видану ОСОБА_2

Згідно із ч. 6 ст. 15-3 Закону України №481 продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Згідно з абзацом десятим частини другої статті 17 Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону у розмірі 6800 гривень.

Згідно з положеннями пункту 2 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 року № 854 (далі - Правила № 854) роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.

Відповідно до п. 22 Правил №854 продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Відповідно до пунктів 2.2 та 2.4 розділу ІІ Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 24.10.2005 №327, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 листопада 2005 року за №1350/11630, ресторанне господарство це вид економічної діяльності суб'єктів господарювання щодо надання послуг із задоволення потреб споживачів у харчуванні з організацією дозвілля або без нього в закладах (об'єктах) ресторанного господарства. Об'єкт (заклад) ресторанного господарства - місцева одиниця (структурний підрозділ) суб'єкта господарювання, яка розміщується в окремій будівлі або приміщенні, має, як правило, обладнаний столами та стільцями для споживання їжі зал і необхідні виробничі та побутові приміщення в якій здійснюється продаж продукції власного виготовлення і купованих товарів, переважно для споживання на місці.

Основні вимоги щодо роботи суб'єктів господарської діяльності (закладів, підприємств) усіх форм власності, що здійснюють діяльність на території України у сфері ресторанного господарства, затверджені наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України Про затвердження Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства від 24.07.2002 №219, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2002 року за № 680/6968 (далі - Наказ № 219).

Згідно з положеннями пунктів 1.3, 1.5, 1.6 Наказу №219 заклад ресторанного господарства - організаційно-структурна одиниця у сфері ресторанного господарства, яка здійснює виробничо-торговельну діяльність: виробляє і (або) доготовляє, продає і організовує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів, може організовувати дозвілля споживачів. заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами: фабрики-кухні, фабрики-заготівельні, ресторани, бари, кафе, їдальні, закусочні, буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари - також на класи (перший, вищий, люкс). Відкриття закладу (підприємства) ресторанного господарства узгоджується з органами місцевого самоврядування, установами державної санітарно-епідеміологічної служби в установленому законодавством порядку.

Тобто, здійснювати продаж алкогольних напоїв на розлив має право виключно заклад (підприємство) ресторанного господарства або спеціалізований відділ, що має статус підприємства з універсальним асортиментом товарів за умови наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та зареєстрованими видами економічної діяльності за кодами класифікації КВЕД-2010 - 56.10-56.30.

На підтвердження статусу закладу ресторанного господарства позивачем не надано жодного доказу. Також позивач визнає, що магазин-кафетерій, в якому проведено перевірку, не обладнаний для споживання алкоголю на місці.

Відповідно до виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_2 здійснює діяльність з роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (код КВЕД 47.11), що не дає підстав вважати магазин-кафетерій, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Червоногвардійська (Перша Ливарна), 48, в якому здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2, закладом громадського харчування або спеціалізованим відділом, що має статус суб'єкта господарювання громадського харчування, підприємства з універсальним асортиментом товарів.

Разом з цим, 16.03.2018 фактичною перевіркою встановлено факт реалізації алкогольного напою пива світлого «Січ Московське», обємом алкоголю 4,7%, в одноразовий стаканчик обсягом 0,5 л. вартістю 9,75 грн. пиво та 0,50 грн. стаканчик, що підтверджується фіскальними чеками (а.с. 42) та поясненнями продавця.

Не заперечуючи факт реалізації даного алкогольного напою, позивач обґрунтовує протиправність податкового повідомлення-рішення від 03.04.2018 № недоведеністю того, що алкогольний напій продано саме для споживання на місці.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом у судовому засіданні 21.02.2019 допитано у якості свідка головного державного ревізора-інспектора управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_3, яка 16.03.2018 проводила фактичну перевірку у магазині-кафетерії, в якому здійснює господарську діяльність позивач. Показання свідка зафісковано за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Акорд».

Свідок підтвердила, що алкогольний напій пиво продано в одноразовому пластиковому стаканчику. Також зазначила, що в місці, де здійснюється реалізація алкогольних напоїв та тютюнових виробів, наявна зручна широка столешниця, на яку можна поставити алкогольний напій, а також присутня холодильна вітрина, біля якої знаходилися покупці, які на місці споживали напої з одноразових пластикових стаканчиків. Крім того зауважила, що продавець, завідуюча магазину та представник позивача ОСОБА_7, в присутності яких проведено перевірку, вказали про відсутність документів, що підтверджують статус субєкта громадського харчування.

Доказів протилежного позивачем не надано.

За таких обставин, відповідачем доведено правомірність застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 6 800,00 грн., а тому позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 26.03.2019.

Суддя Ю.П. Бойченко