Справа № 2540/2907/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2907/18 Суддя першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прилуцького об`єднаного міського військового комісаріату на проголошене о 11 годині 55 хвилин рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року, повний текст якого складено 24 жовтня 2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прилуцького об`єднаного міського військового комісаріату про визнання протиправними та скасування наказів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Відповідач, Прилуцький ОМВК) про визнання протиправними та скасування наказів від 02.04.2018 року №52 та від 20.04.2018 року №58.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.10.2018 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції, визнавши поважними причини пропуску Позивачем строку звернення до суду, виходив з того, що наказ від 20.02.2018 року №26 «Щодо виконання плану призову громадян на військову службу весною 2018» виданий під час перебування Позивача у відпустці, а Відповідачем не зазначено, яким саме нормативно-правовим актом покладено на Позивача визначені у даному наказі обов`язки. Крім того, суд зауважив, що хоча проведення службового розслідування є правом, а не обов`язком командира, однак, у даному випадку призначення службового розслідування було доцільним. Також суд підкреслив, що у наказі від 20.04.2018 року не зазначено, яким саме чином ОСОБА_1 порушено вимоги ст. ст. 11, 16 Дисциплінарного статуту.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що судом не було враховано пропуску Позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом. Зауважив, що на ОСОБА_1 були покладені завдання, передбачені його функціональними обов`язками. При цьому наголошував, що Позивач не міг бути необізнаним щодо проведення призову, адже проходить службу на даній посаді з 2015 року. Крім того, звертав увагу, що ОСОБА_1 з 10.03.2018 року по 02.04.2018 року не вжив належних і достатніх заходів щодо виконання планових завдань по призову. Зазначив, що судом не було враховано наявності у наказі від 20.04.2018 року №58 опису вчинених порушень. Крім іншого, окремо підкреслив на безпідставності скасування у повному обсязі оскаржуваних Позивачем наказів, адже вони стосуються не лише ОСОБА_1 .

Після усунення визначених в ухвалі від 03.12.2018 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.02.2019 року.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Позивач наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, наказом Міністра оборони України від 02.12.2015 року № 1006 (по особовому складу) майора запасу ОСОБА_1 призначено на посаду заступника військового комісара-начальником відділення комплектування Прилуцького об`єднаного міського військового комісаріату Чернігівської області оперативного командування «Північ» сухопутних військ Збройних сил України, ВОС-2904003 (а.с. 28).

Згідно наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 11.12.2015 року №58 Позивача зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 29).

Зі змісту наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 18.01.2017 року №10 (а.с. 30) та командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.01.2018 року №26 (а.с. 31) майор ОСОБА_1 у період з 19.01.2017 року по 19.01.2018 року перебував у відрядженні для виконання службових (бойових) завдань у районах проведення АТО.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 20.01.2018 року №12 Позивача приписано вважати таким, що прибув з відрядження та приступив до виконання службових обов`язків (а.с. 32).

22.01.2018 року наказом військового комісара Прилуцького об`єднаного міського військового комісаріату Чернігівської області (по стройовій частині) № 13 майора ОСОБА_1 відправлено у відпустку за 2017 рік з 23 січня по 09 березня 2018 року (а.с. 33).

При цьому судом першої інстанції встановлено, що 20.02.2018 року наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 26 «Щодо виконання плану призову громадян на строкову військову службу весною 2018» (а.с. 11) на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Указу Президента України від 15.02.2018 року №33/2018 «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2018 році», вимог телеграми військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 №4/57 від 08.02.2018 року, з метою виконання своєчасного відбору та комплектування команд молодим поповненням під час призову планове завдання щодо призову для Прилуцького об`єднаного міського військового комісаріату визначено 48 осіб.

З метою безумовного виконання планового завдання даним наказом приписано:

1. Визначити персональні завдання військовослужбовцям військового комісаріату щодо проведення агітаційної роботи та виявлення призовників на строкову військову службу з розрахунку: майор ОСОБА_1 - 4 призовника.

2. Створити рекламно-агітаційні групи у складі: 1) Старший групи : майор ОСОБА_1 .

3. При виконанні визначених пунктом 1 персональних завдань провести: індивідуальні бесіди з призовниками, а в разі необхідності з членами їх сімей, представниками адміністрації підприємств, установ, організацій (навчальних закладів), де вони працюють (навчаються); агітаційну роботу в навчальних закладах щодо пропагування строкової військової служби та патріотичного виховання молоді, у тому числі й шляхом залучення засобів масової інформації; рекламування строкової військової служби на підприємствах, установах та організаціях, в центрах зайнятості, в сільських (селищних) радах, на телебаченні, в транспорті; агітаційну роботу (встановлення біг-бордів, виступів на загальних зборах присвяченому тому чи іншому заходу, встановлення палаток з рекламною продукцією тощо) під час проведення заходів державного значення, святкування Дня незалежності, Дня Збройних Сил України, проведення ярмарок, святкування Дня міста.

4. Старшим групи розробити графіки роботи груп з урахуванням визначених завдань.

Наказом військового комісара Прилуцького об`єднаного міського військового комісаріату Чернігівської області (по стройовій частині) від 10.03.2018 року № 42 приписано вважати майора ОСОБА_1 таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків, що підтверджується витягом з даного наказу (а.с. 34).

Водночас, 02.04.2018 року наказом військового комісара Прилуцького об`єднаного міського військового комісаріату Чернігівської області № 52 «Про виконання підготовчих заходів з призову на строкову військову службу у квітні травні 2018 року» за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, низьку виконавчу дисципліну, неналежне проведення оповіщенні осіб призовного віку, слабкий контроль за виконанням заходів призову та відповідності до пункту «б» статті 68 Дисциплінарного статуту Збройних сил України заступнику військового комісара - начальнику відділення комплектуванню майору ОСОБА_1 оголошено догану (а.с. 12).

Крім того, 20.04.2018 року наказом військового комісара Прилуцького об`єднаного міського військового комісаріату Чернігівської області № 58 «Про виконання завдань з призову на строкову військову службу у квітні 2018 року» за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, низьку виконавчу дисципліну, неналежне проведення оповіщення осіб призовного віку, слабкий контроль за виконанням заходів призову та у відповідності до пункту «в» статті 68 Дисциплінарного статуту збройних сил України, заступнику військового комісара - начальнику відділення комплектування майору ОСОБА_1 оголошено сувору догану (а.с. 13).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 1, 2, 4, 6, 45, 68, 83, 84, 98, 110 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут), ст. ст. 16, 35 Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі Статут внутрішньої служби), а також Порядку проведення службового розслідування, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 (далі Порядок №608), суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на відсутність об`єктивних та нормативно визначених підстав для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності.

Разом з тим, розглядаючи даний спір по суті, суд першої інстанції не врахував такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суспільні відносини, пов`язані зі вступом, проходженням та звільненням з військової служби регулюються Дисциплінарним статутом, положеннями статті 88 якого імперативно закріплено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Викладені норми за своїм змістом знайшли своє відображення у ч. 5 ст. 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, процесуальний закон, включаючи в себе спеціальну норму щодо строків звернення до адміністративного суду з питань, зокрема, проходження публічної (військової) служби, встановлював та встановлює місячний строк для звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод або інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 зазначає, що із оскаржуваними наказами від 02.04.2018 року №52 та від 20.04.2018 року №58 був ознайомлений 20.04.2018 року (а.с. 6).

Тобто, дізнавшись про накладення дисциплінарних стягнень у квітні 2018 року, ОСОБА_1 не скористався правом звернення до суду із позовом про скасування наказів у місячний строк, як того вимагають положення ст. 88 Дисциплінарного статуту та ч. 5 ст. 122 КАС України. Наведене, на думку судової колегії, свідчить про помилковість висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання причини пропущення строку звернення до суду поважною та його поновлення.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи Позивача про те, що останній 02.07.2018 року звернувся із цивільним позовом до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області про оскарження спірних наказів, а відтак наявні правові підстави для поновлення строку, оскільки, по-перше, місячний строк звернення до адміністративного суду сплинув 21.05.2018 року, по-друге, вперше за захистом власних прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся лише 02.07.2018 року, тобто, через більше, ніж через два місяці після оголошення останньому 20.04.2018 року змісту наказів від 02.04.2018 року та від 20.04.2018 року.

Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.11.2018 року у справі № 826/9774/16.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року №17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов`язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п`ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Поряд з іншим, колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Оскільки на протязі більше ніж двох місяців Позивачем не ставилося питання щодо правомірності накладення на нього дисциплінарних стягнень, то подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин тривалого зволікання із оскарженням спірних наказів матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду. Належної оцінки відповідним обставинам, як вірно зазначив Апелянт, не було надано судом першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм процесуального права, помилково вирішивши по суті спір за позовної заявою, яка підлягала залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених 240 цього Кодексу.

Приписи п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України визначають, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, зміст яких зазначено вище.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із залишенням позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 123, 240, 242-244, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Прилуцького об`єднаного міського військового комісаріату задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Прилуцького об`єднаного міського військового комісаріату про визнання протиправними та скасування наказів залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 27» березня 2019 року.