Справа № 826/10210/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2019 року № 826/10210/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПБ-Інвест» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування податкового-повідомлення рішення,

за участю представників сторін:

представник позивача: Гусак А.М.

представник відповідача: Корнейчук О.Л.

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

До Окружного адміністративного суду міста Києві звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «СПБ-Інвест» (далі - позивач) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 30.06.2017 року № , яким позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 3 921463 грн. та донараховано штрафні (фінансові санкції) (штраф) у розмірі 980 365,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки відповідача про порушення вимог податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки позивач стверджує про реальність господарських операцій із його контрагентами, що засвідчується наявними у товариства належним чином складеними первинними документами, які були надані податковому органу під час перевірки. Висновки контролюючого органу щодо завищення позивачем заявлених сум бюджетного відшкодування ПДВ за лютий 2016 року на суму 3 992 923 грн. та суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 199 954 грн. ґрунтується лише на суб'єктивних припущеннях.

Ухвалою суду від 22.08.2017 року позов залишено без руху з наданням часу для усунення недоліків позову.

Позивачем усунуто недоліки позову зазначені в ухвалі від 22.08.2017 року про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 12.09.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 23.11.2017 року. Водночас витребувано у відповідача належними чином засвідчену копію податкового повідомлення-рішення від 30.06.2017 року № та належним чином засвідчені копії матеріалів, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення.

Крім того, відповідач вимоги ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2017 року про витребування доказів по справі виконав.

В судовому засіданні 23.11.2017 року представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові та просив суд задовольнити позов в повному обсязі, представник відповідача заперечив проти позову та просив відмовити. В судовому засідання представником відповідача подано заперечення з додатками, які судом долучені до матеріалів справи, в яких зазначив, що позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, що відповідно свідчить про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезазначених операцій.

За згодою представника позивача та представника відповідача відповідно до частина 4 ст. 122 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України (в редакції чинній з 15.12.2017 року) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Беручи до уваги те, що станом на дату прийняття рішення у справі вона знаходить на стадії розгляду у письмовому провадженні, відповідно справа розглянута з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 4 та ч. 5 ст. 250 КАС України в редакції з 15.12.2017 року".

15.12.2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини встановлені судом.

З матеріалів справи вбачається , що Товариство з обмеженою відповідальності «СПБ-Інвест» (далі - позивач) отримало від Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) Акт про результати документальної позапланової перевірки ТОВ «СПБ-Інвест» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за лютий 2016 року від 06.06.2017 року №259/26-15-14-04-01-32735861, складений головним державним ревізором-інспектором Головного управління ДФС у м. Києві Адаменко Д.Є.

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено порядок ведення податкового обліку, а саме: завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий 2016 рік на 3 992 923 грн. та суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21) на суму 199 954 грн., чим порушено п. 198.1, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

Перевірка проводилась у період з 10.05.2017 по 29.05.2017 року.

Такі висновки податковий орган пов'язує з тим, що правочин між ТОВ «СПБ-Інвест» та ТОВ «ЄІС» за період лютий 2015 року на загальну суму ПДВ 108 735,96 грн., здійсненні без мети настання реальних наслідків, оскільки реальність та можливість вчинення даних господарських операцій у постачальників ТОВ «ЄІС» відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларованих на папері у ТОВ «СПБ-Інвест» не було підстав для податкового обліку вказаних операцій. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано документів, які б підтверджували наявність у контрагента спеціальних дозволів, які є в наявності у позивача на виконання робіт за спірними договорами.

В обґрунтування правомірності таких висновків податковий орган в Акті перевірки зазначив наступне.

Перевіркою встановлено отримання послуг від нерезидентів у період охопленому перевіркою, а саме згідно контрактів від 07.03.2012 року №О-113711, від 07.03.2012 року № О-113711 (3), від 18.06.2013 року №18/06/13 нерезидент PKF hotelexperts Gmbr надавало консультаційні послуги щодо проекту реконструкції готелю «Санк-Петербург». Формування податкових та податкового кредиту по послугам отриманих від нерезидента перевірені ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві в ході документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року. За результатами перевірки ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 18.09.2015 року №436/26-59-22-01-32735861.

Причиною виникнення від'ємного значення різниці між сумою податкового кредиту є: здійснення реставрації будівлі готелю за адресою: м. Київ, бульвар Т. Шевченка, 4, літ. А,Г. Перевіркою операцій з реставрації основних фондів, а саме реставрація будівлі готелю за адресою: м. Київ, бульвар Т. Шевченка,4, літ. А,Г, встановлено за березень 2013, квітень, 2013, червень 2013 - лютий 2014 генеральним підрядним підрядником, що здійснював будівельно-монтажні роботи є ТОВ «Європеум Проект». Між позивачем та ТОВ «Європеум Проект» укладено договір генерального підряду від 19.02.2013 року № 19/02/13 на виконання будівельно-монтажних робіт, щодо реставрації на бульварі Т. Шевченка,4, літ. А,Г. Відповідно до актів виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3) ТОВ «Європеум Проект» надало послуги по договору генерального підряду від 19.02.2013 року №19/02/13 за період березень 2013, червень 2013 - лютий 2014 на загальну суму 22 773 398,18 грн., в тому числі ПДВ - 3 795 566, 36 грн.

Відповідно до поданих ТОВ «Європеум Проект» податкових розрахунків сум доходів нарахованих (сплачених) на користь платників податку, і сум утриманих з них податку (форма №1 ДФ) за 2013 та І квартал 2014, кількість працюючих працівників на підприємстві не дорівнювала потрібній кількості для виконання робіт в такому обсязі. Відповідно до актів виконаних робіт (форма КБ-2в), ТОВ «Європеум Проект» не залучав до виконання будівельно-монтажних робіт, щодо реставрації будівлі на бульварі Т. Шевченка,4, літ. А,Г, оскільки у жодному акті за перевіряємий період у полі «Субпідрядник» не зазначено найменування юридичної особи або ПІБ фізичної особи-підприємця. А тому беручи до уваги обмеженість ресурсів (відсутність трудових ресурсів і основних засобів), у ТОВ «Європеум Проект» відсутня можливість самостійно виконання будівельно-монтажних робіт для ТОВ «СПБ-Інвест».

Перевіркою операцій з реставрації основних фондів, а саме реставрації будівлі готелю за адресою: м. Київ, бул. Т. Шевченка, 4, літ. А.Г, встановлено за лютий 2015 генеральним підрядником, що здійснював будівельно-монтажні роботи з ТОВ «ЄІС». Між позивачем та ТОВ «ЄІС» укладено договір генерального підряду від 08.10.2014 року № 8 на виконання будівельно-монтажних робіт, щодо реставрації будівлі на бульварі Т. Шевченка, 4, літ. А.Г. За результатами аналізу наявної інформації встановлено відсутність придбання реалізованого товару, а саме: будівельних матеріалів - від контрагентів на адресу ТОВ «ІЄС», що свідчить про те, що правочин між позивачем та ТОВ «ІЄС» за період лютий 2015 року на загальну суму ПДВ 108735,96 грн., здійсненні без мети настання реальних наслідків.

В наслідок цього, відповідач прийшов до висновку, що посадові особи ТОВ «Європеум Проект» та ТОВ «ЄІС» не могли фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, а також з огляду на перелік робіт за умовами укладених між позивачем та контрагентами договорів та надані позивачем акти виконаних робіт, вбачають значний об'єм будівельних робіт, виконання яких працівниками контрагентів позивача за відсутністю в останніх виробничих активів, транспортних засобів та протягом строку, за який такі роботи були виконанні є неможливим, не надано доказів здачі об'єкта під охорону на неробочий час, відсутній журнал співробітників служби охорони де робиться відповідний запис про відвідувачів, відсутній журнал відвідування та журнал проведеного інструктажу з техніки безпеки за перевіряємий період. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження передачі контрагентам будівельних матеріалів, доказів розмежування робіт виконаних позивачем (як генпідрядником) та робіт виконаних контрагентами (як субпідрядниками).

Також, податковим органом при проведені аналізу господарських операцій позивача встановлено основних контрагентів - позичальників ТОВ «Європеум Проект», які є фігурантами кримінальних проваджень, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000194, №0005912 від 10.06.2014 року, №0000039, №0000251 від 25.08.2016 року, №0000047 від 07.12.2015 року, №0001624, №0000524 від 28.11.2014 року, №0000061 від 12.05.2016 року, №0000111 від 27.10.2015 року, №0000038 від 05.04.2016 року, №0000038 від 14.12.2014 року, №0000041 від 10.06.2015 року, №0000036 від 05.03.2014 року №0000012 від 25.03.2016 року, №0000005 від 12.01.2016 року, №0000171 від 06.07.2015 року, №0001115 від 02.07.2014 року, №0000006 від 22.01.2015 року та ін. за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч.5 ст.191 та ч.3 ст.209 КК України, ч. 2 ст. 205 КК України, ч. 1 ст.358 КК України.

Окремі постачальники, а саме: ТОВ «Грант Тайм», ТОВ «БК «Гефест Альянс», ТОВ «Боско Трейд Груп», ТОВ «Гатіора» є фігурантами вироку Комінтерського районного суду м. Харкова від 28.04.2017 по кримінальному провадженню № 0003385 від 16.11.2016 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.2 ст.205, ч.4 ст.28, ч.3 ст.212 КК України. ТОВ «Чиста справа» є фігурантом вироку Печерського районного суду м. Києва від 07.12.2015 року по кримінальному провадженню №0000228 від 30.10.2015 року у вчиненні кримінального провадження, передбачених ч.5 ст.27 ч. 1 ст. 205, ч.5 ст. 27 ч.2 ст.205, ч.5ни ст. 27 ч.1 ст.209 КК України.

Наведені обставини було розцінено відповідачем як доказ укладення позивачем правочинів з ТОВ «ІЄС» за період лютий 2015 р. без мети настання відповідних їм правових наслідків, оскільки реальність та можливість вчинення даних господарських операцій є лише фактичний рух активів, а не задекларованих на папері, у позивача не було підстав для податкового обліку вказаних операцій та контрагентом-постачальником ТОВ «Європеум Проект» здійснено сумнівні фінансово-господарські операції.

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 30.06.2017 року № , яким позивачу змешено податкове зобов'язання на суму 3 921 463 грн. та до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію у сумі 980 365,75 грн.

У той же час, позивач вважає вказані податкове повідомлення-рішення таким, що суперечить вимогам чинного податкового законодавства, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд звертає увагу на таке.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 із змінами і доповненнями, Податковим кодексом України.

Згідно ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до п.п. 14.1. 181 п. 14.1. ст.14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно з п.198.1. ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст.198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, а саме з Акту перевірки, що для здійснення реконструкції у ТОВ «СПБ-Інвест» наявні наступні дозвільні документи:

- декларація про початок виконання будівельних робіт за адресою: м. Київ, бульвар Т. Шевченка, 4, літ. А.Г в Шевченківському районі м. Києва, зареєстрована 18.02.2013 року за №КВ67 в інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві зі змінами зареєстрованими 01.02.2013 року №КВ43;

- дозвіл на виконання робіт з реставрації та пристосування для потреб сучасного використання пам'ятки архітектури місцевого значення - готелю «Санкт-Петербург» по бульвару Т. Шевченка, 4 літ. А,Г в Шевченківському районі м. Києва, виданий Міністерством культури України від 27.03.2013 року №717/10/61-13. Даний дозвіл виданий на генерального підрядника ТОВ «Європеум Проект»;

- дозвіл щодо видання робіт з реставрації та пристосування для потреб сучасного використання пам'ятки архітектури місцевого значення - готелю «Санкт-Петербург» по бульвару Т. Шевченка, 4 літ. А,Г в Шевченківському районі м. Києва у 2014 році виданий Міністерством культури України від 18.02.2014 року №464/10-61-14. Даний дозвіл виданий на генерального підрядника ТОВ «Європеум Проект»;

- дозвіл на виконання будівельних робіт від 24.03.2015 року №ІУ0, виданий ДАБІ України.

При цьому, судом з Актів перевірки встановлено, що укладено договір генерального підряду у від 19.02.2013 року №19/02/13 між ТОВ «СПБ-Інвест» та ТОВ «Європеум Проект» на виконання будівельно-монтажних робіт, щодо реставрації будівлі на бульварі Т. Шевченка, 4, літ. А,Г. Складено акт виконаних робіт (форма КБ-2в) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3) ТОВ «Європеум Проект» надало послуги по договору генерального підряду від 19.02.2013 року №19/02/13 за період березень 2013, червень 2013 - лютий 2014 на загальну суму 22 773 398,18 грн., в тому числі ПДВ - 3 795 566,36 грн. Укладено договір генерального підряду від 08.10.2014 року № 8 між ТОВ «СПБ-Інвест» та ТОВ «ЄІС» на виконання будівельно-монтажних робіт, щодо реставрації будівлі на бульварі Т. Шевченка, 4, літ. А,Г.

Згідно Акту перевірки судом встановлено, що ТОВ «Європеум Проект» зареєстровано податкові накладні: від 26.03.2013 року на сум 517 794,00 грн. в тому числі 86299,00 грн., від 15.04.2013 на суму 278560,00 грн., в тому числі 46 426,67 грн. ПДВ, від 15.04.2013 року на суму 29 702,70 грн. в тому числі 4 950,4 (сума ПДВ менше 10,0 тис. , ПН відсутня в ЄРПН), від 17.04.2013 року на суму 2 637 847,14 грн., втому числі 439 641,19 грн. ПДВ, від 17.04.2013 року на суму 350 785,02 грн., в тому числі 58 464,17 грн. ПДВ, від 29.04.2013 на суму 4 169 269,92 грн., в тому числі 694878,32 грн. ПДВ, від 07.06.2013 року на суму 1 066 828,02 грн. в тому числі 177 804,67 грн. ПДВ, від 20.06.2013 року на суму 2 160 808,02 грн., в тому числі 360134,67 ПДВ, від29.07.2013 на суму 814 304,10 грн., в тому числі 135 717,35 ПДВ, від 01.08.2013 року на суму 24 636,60 грн., в тому числі 4 106,10 (сума ПДВ менше 10,0 тис. ПН відсутня в ЄРПН), від 02.08.2013 року на суму 1 164 941,34 грн., в тому числі 194 156,89 грн. ПДВ, від 05.08.2013 року на суму 1 370907,12 грн., в тому числі 228 484,52 грн. ПДВ, 03.09.2013 року на суму 3 376 232,94 грн., в тому числі 562 705,49 грн. ПДВ, від 08.10.2013 року на суму 2 174 521,80 грн. в тому числі 362 420,30 грн. ПДВ, від 30.10.2013 року на суму 2 417 164,02 грн. в тому числі 402 860,67 грн. ПДВ, від12.11.2013 на суму 1 183 981,74 грн. в тому числі 197 330,29 грн. ПДВ., від 06.12.2013 на суму 649 406,46 грн. в тому числі 108 234,41 грн. ПДВ., 12.12.2013 року на суму 758 669,34 грн. в тому числі 126444,89 грн. ПДВ., від 10.01.2014 року на суму 954434,52 грн. в том числі 159 072,42 грн. ПДВ, від 06.02.2014 на суму 1 270 238,34 грн. в тому числі 211 706,39 грн. ПДВ.

В той же час, як вбачається з Акту перевірки, позивачем надавались всі первинні документи, що підтверджують факт здійснення господарських операцій, в ході перевірки було використано: уточнюючий розрахунок з ПДВ за лютий 2016 рік, декларації з ПДВ з додатками за період березень 2013, квітень 2013, червень 2013 - лютий 2014, лютий 2015; платіжні документи за період березень 2013, квітень 2013, червень 2013 - лютий 2014, лютий 2015; податкові накладні, акти виконаних робіт за період березень 2013, квітень 2013, червень 2013 - лютий 2014, лютий 2015, лютий 2016; інші документи за період березень 2013, квітень 2013, червень 2013 - лютий 2014, лютий 2015, лютий 2016; ОСВ загальна, 631,3711,10 за період березень 2013, квітень 2013, червень 2013 - лютий 2014, лютий 2015, лютий 2016; картки рахунки 631,3711,15 за період березень 2013, квітень 2013, червень 2013 - лютий 2014, лютий 2015, лютий 2016; акт про результати позапланової виїзної перевірки ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від18.09.2015 № 436/26-59-22-01-32735861.

Також у період, що підлягає перевірці, та на дату складання Акту перевірки позивач мав рахунки в банку та інших фінансових установах та позивач має власне нерухоме майно, середня чисельність працівників, які перебувають у трудових відносинах з позивачем складає: лютий 2017 рік 3 працівника, березень 2017 рік 3 працівника, квітень 2017 рік 3 працівника. Середня заробітна плата у кожному з останніх трьох звітних періодів складає: за лютий 2014 рік 5 450 грн., за березень 2017 рік 5 450,00 грн., за квітень 2017 рік 5 450,00 грн.

Як вбачається з Акту перевірки, відповідачем встановлено, що платником задекларовано суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у розмірі 4 710 000 грн., за даними перевірки сума бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку складає 717 077 грн. Платником задекларовано суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 3 381 807 грн., з за даними перевірки даний показник складає 3 181 853 грн.

В Акті перевірки зазначено, що перевіркою правомірності застосування ставок оподаткування податком на додану вартість у звітних періодах, які підлягають перевірці, порушень не встановлено.

Як вбачається з Акту перевірки, відповідачем встановлено, що господарські операції з ТОВ «Європеум Проект» відображено позивачем у податковому обліку шляхом віднесення суми податку на додану вартість по податковим накладним до складу податкового кредиту за перевіряємий період.

Тобто, позивачем надано первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо виконаних робіт ТОВ «Європеум Проект» будівельно-монтажні роботи щодо реставрації будівлі на бул. Т. Шевченка, 4 лі. А,Г.

Як вбачається з Акту перевірки, якою було встановлено за лютий 2015 року генеральним підрядником, що здійснював будівельно-монтажні роботи є ТОВ «ЄІС». ТОВ «ЄІС» виписано податкові на суму ПДВ за лютий 2015 року у розмірі 226 531,32 грн., та згідно з підсистемою «Перегляд результатів співставлення ІС «Податковий блок» та ІС «Архів електронної звітності» за період лютий 2015 р. встановлено наступних основних контрагентів-постачальників ТОВ «ЄІС»: ТОВ «Бі Фешн Європак», ТОВ «Дашар».

При цьому, суд звертає увагу на те, що податковий орган в Акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, які містять вказані первинні бухгалтерські документи, а також не зазначав про невідповідність первинних бухгалтерських документів вимогам чинного податкового законодавства, зокрема, відсутності у них обов'язкових реквізитів.

Крім того, судом встановлено, що на час укладання та виконання зазначених правочинів, ТОВ «ЄІС», ТОВ «Європеум Проект» було зареєстровано як юридична особа та була платником податку на додану вартість.

Також, в Акті перевірки немає жодних посилань на те, що свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «ЄІС», ТОВ «Європеум Проект» були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання договорів.

Таким чином, зазначене підтверджує фактичне здійснення позивачем господарської операції виконання ТОВ «Європеум Проект», ТОВ «ЄІС», будівельно-монтажних робіт щодо реставрації будівлі.

Як вже зазначалося судом, за наслідками розгляду матеріалів перевірки відповідач дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ «Європеум Проект» не були спрямовані на якісне та своєчасне виконання зобов'язань, а лише метою було по ухиленню від сплати податків реально діючим СПД, шляхом незаконного формування податкового кредиту.

За результатами аналізу наявної інформації відповідач дійшов висновку, що правочин між позивачем та ТОВ «ЄІС» за період лютий 2015 р. на загальну суму ПДВ 108 735,96 грн., здійснено без мети настання реальних наслідків, оскільки реальність та можливість вчинення даних господарських операцій у постачальників ТОВ «ЄІС» відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух коштів, а не задекларовано на папері, у позивача не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно положення частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Для здійснення своєї господарської діяльності юридичні особи укладають договори, що за змістом є домовленістю, внаслідок якої виникають взаємні права і обов'язки. Укладення договорів купівлі-продажу, поставки товарів, надання послуг в даному випадку вже само по собі є ознакою господарської діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного Кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину.

В той же час, Цивільний кодекс України статтею 215 визначає підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину.

Так, частиною 1 статті 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно частини першої статті 208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що за змістом приписів статті 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним.

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідачем не надано суду доказів визнання правочинів, укладених між позивачем та його контрагентом - ТОВ «Європеум Проект», ТОВ «ЄІС» недійсними у судовому порядку, як і не обґрунтовано своєї позиції, в чому саме полягає порушення публічного порядку сторонами у ході укладення та виконання спірних правочинів.

Як вбачається з Акту перевірки, на час проведення перевірки, а також станом на день розгляду справи відсутні будь-які докази наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб ТОВ «Європеум Проект», ТОВ «ЄІС», пов'язаних із знищенням, пошкодженням майна, незаконним його заволодінням або пов'язаних із порушенням податкового законодавства.

Як вбачається зі змісту Акта перевірки, жодних податкових правопорушень у діях позивача відповідачем не виявлено.

Акт перевірки не містить посилань на те, що установчі документи, свідоцтво про державну реєстрацію і свідоцтво платника податку на додану вартість контрагента позивача - осіб ТОВ «Європеум Проект», ТОВ «ЄІС» були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду, як на дату укладання чи виконання договорів, так і на дату складання податкових накладних.

А відтак, судом не встановлено дефектів у юридичному статусі контрагента позивача - осіб ТОВ «Європеум Проект», ТОВ «ЄІС», отже, на момент здійснення господарських операцій і видання податкових накладних, контрагент позивача був платником податку на додану вартість.

Проте, з огляду на те, що відповідач стверджував про відсутність господарських операцій, здійснених між позивачем та осіб ТОВ «Європеум Проект», ТОВ «ЄІС», з підстав відсутності реальності надання послуг, судом досліджено дане питання та встановлено таке.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 4 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За даними матеріалів справи, видами діяльності позивача за КВЕД є, зокрема, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний).

Таким чином, враховуючи, що предметом спірних правочинів є реставрація будівлі готелю за адресою: м. Київ, бульвар Т. Шевченка, 4, літ А.Г. та були укладені договори генерального підряду на виконання будівельно-монтажних робіт щодо реставрації даної будівлі, у суду є підстави вважати, що господарські операції позивача з ТОВ «Європеум Проект», ТОВ «ЄІС» підтверджуються необхідними документами, а зазначені вище отримані послуги були використані позивачем у власній господарській діяльності.

Відповідно до Акту перевірки, податковим органом не здійснювалось належної перевірки первинно-бухгалтерських документів ТОВ «Європеум Проект», ТОВ «ЄІС»; не перевірялася наявність господарсько-правових стосунків з іншими суб'єктами господарювання по оренді основних засобів виробництва, складських приміщень, транспортних засобів; наявність правовідносин по зберіганню матеріальних цінностей; наявність укладених цивільно-правових угод з іншими суб'єктами господарювання щодо надання послуг або виконання робіт.

Суд звертає увагу, що зі змісту вказаної податкової інформації вбачається, що предметом перевірок були господарські відносини ТОВ «Європеум Проект», ТОВ «ЄІС» із його контрагентами. Будь-яких обґрунтованих та логічних пояснень з приводу взаємозв'язку господарських операцій, що викликають сумніви податкового органу щодо їх реальності із господарськими операціями, які було досліджено у ході перевірки контрагента позивача щодо тотожності предмету господарських відносин у вказаних підприємств та їх зв'язку із виконанням зобов'язань перед позивачем податковим органом не наведено.

Суд звертає увагу на те, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Крім того, будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (наприклад, їх "фіктивність", відносини з іншими контрагентами) не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки згідно статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відтак, вищевказана податкова інформація не є належним та допустимим доказом у справі, а висновки про обмеженість ресурсів, відсутність трудових ресурсів і основних засобів, відсутність виробничих активів, транспортних засобів у ТОВ «Європеум Проект», відсутність придбання будівельних матеріалів ТОВ «ЄІС» для здійснення господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання угод, укладених із позивачем, такими, що не спричинили реальних юридичних наслідків.

Таким чином, твердження відповідача з посиланням на матеріали перевірок та податкову інформацію про те, що діяльність контрагента позивача - ТОВ «Європеум Проект», ТОВ «ЄІС», що дані підприємства зареєстровані з метою надання послуг по ухиленню від сплати податків реально діючим СПД, шляхом незаконного формування кредиту, судом оцінюються критично, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях. Факт наявності у сторін правочину протиправного умислу при його укладенні відповідачем не доведено.

Крім того, головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом, а не податковою інформацією. Вказані ж в податковій інформації, в актах податкових органів недоліки, допущені суб'єктом господарювання при укладенні та виконанні договорів, не є підставою для визнання правочинів нікчемними, оскільки чинне законодавство не встановлює таких підстав нікчемності правочину.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі ГУДФС у м. Києві вже проводилась перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, за результатами якої було складено Акт від 18.09.2015 року №436/26-59-22-01/37735861, та даною перевіркою не було встановлено порушень в правомірності формування позивачем податкового кредиту за період 2012-2014 року.

З приводу доводів відповідача, що у контрагента позивача відсутні необхідні ресурси для здійснення господарської діяльності та виконання умов договорів, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до ч. 1, 4 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у ТОВ «Європеум Проект», трудових ресурсів і основних засобів, відсутність виробничих активів, транспортних засобів, відсутність придбання будівельних матеріалів ТОВ «ЄІС» відповідачем суду не надано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб'єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання для виконання зобов'язань по укладених ним договорах.

Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов'язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що податковий орган переважно обґрунтовує правомірність своїх рішень нереальністю спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ «Європеум Проект» та ТОВ «ЄІС». Втім, сам акт перевірки не містить будь-якого документального підтвердження щодо відсутності фінансово-господарських відносин позивача по взаєморозрахункам з цим контрагентом.

Крім того, суд також не приймає до уваги як доказ у справі кримінальні провадження, які внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000194, №0005912 від 10.06.2014 року, №0000039, №0000251 від 25.08.2016 року, №0000047 від 07.12.2015 року, №0001624, №0000524 від 28.11.2014 року, №0000061 від 12.05.2016 року, №0000111 від 27.10.2015 року, №0000038 від 05.04.2016 року, №0000038 від 14.12.2014 року, №0000041 від 10.06.2015 року, №0000036 від 05.03.2014 року №0000012 від 25.03.2016 року, №0000005 від 12.01.2016 року, №0000171 від 06.07.2015 року, №0001115 від 02.07.2014 року, №0000006 від 22.01.2015 року та ін. за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч.5 ст.191 та ч.3 ст.209 КК України, ч. 2 ст. 205 КК України, ч. 1 ст.358 КК України та щодо окремих постачальників ТОВ «Грант Тайм», ТОВ «БК «Гефест Альянс», ТОВ «Боско Трейд Груп», ТОВ «Гатіора» є фігурантами вироку Комінтерського районного суду м. Харкова від 28.04.2017 по кримінальному провадженню № 0003385 від 16.11.2016 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст.28, ч.2 ст.205, ч.4 ст.28, ч.3 ст.212 КК України. ТОВ «Чиста справа» є фігурантом вироку Печерського районного суду м. Києва від 07.12.2015 року по кримінальному провадженню №0000228 від 30.10.2015 року у вчиненні кримінального провадження, передбачених ч.5 ст.27 ч. 1 ст. 205, ч.5 ст. 27 ч.2 ст.205, ч.5ни ст. 27 ч.1 ст.209 КК України. Оскільки вказаний документ в силу приписів кримінального процесуального законодавства України є лише одним із засобів доказування в кримінальній справі, а наявність порушеної кримінальної справи, до моменту прийняття судом вироку не засвідчує наявність або відсутність в діях особи складу злочину. Слід зазначити, що результати оперативно-розшукових заходів в рамках кримінальної справи є не доказами, а лише відомостями про джерело тих фактів, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.08.2012 № К-39842/10, в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 року у справі № 810/1967/16, провадження №К/9901/24992/18.

Таким чином, факт проведення правоохоронними органами досудового розслідування за фактом створення і діяльності фіктивних підприємств не є належним доказом у справі. При цьому, відповідачем не надано суду відомостей щодо прийняття процесуальних рішень у даному досудовому розслідуванні, а також вироку суду, який би набрав законної сили щодо створення і діяльності саме ТОВ «Європеум Проект», ТОВ «ЄІС».

Крім того, суд виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин в економічній сфері, відповідно до змісту якої презумується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться в його первинних бухгалтерських документах та податковій звітності є достовірними, якщо інше не доказано у встановленому законодавством порядку належними та допустимими доказами.

Як встановлено частиною першою статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За змістом статті 3 Закону № 996-ХІV податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Зважаючи на викладене, розглядаючи спір про правомірність віднесення платником податків на витрати певних сум, в тому числі ПДВ, та як наслідок формування податкового кредиту, суд повинен надати належну правову оцінку усім доказам та обставинам, що стосуються предмету доказування, в їх сукупному зв'язку один з одним, з'ясувати характер та зміст спірних операцій позивачем з його контрагентом, дослідити договори укладені з останнім, а також усі укладені на його реалізацію первинні документи, пов'язані з їх виконанням та які належить складати залежно від певного виду господарської операції, і лише на підставі цього зробити вмотивований висновок про достовірність чи не достовірність даних, вказаних в первинних документах, або про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства чи навпаки, а також про те, чи відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, встановити наявність зв'язку між фактом придбання товарів/робіт/послуг з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання їх у господарській діяльності.

Крім того, суд звертає увагу на те, що обмеженість ресурсів (відсутність трудових ресурсів і основних засобів), відсутність виробних активів, транспортних засобів, відсутність придбання будівельних матеріалів, відсутність придбання товару, та відповідачем в акті встановлено, що основним контрагентом-постачальником ТОВ «ЄІС» є ТОВ «Бі Фешн Європак», основним контрагентом-постачальника якого в свою чергу є ТОВ «Дашар», ТОВ «Дашар» формує податковий кредит у лютому 2015 за рахунок придбання наступного товару: лимони, морква, огірки, перець червоний, помідор, салат Айсберг, цибуля, яблука тощо, а тому за результатами даного аналізу відповідачем встановлено відсутність придбання будівельних матеріалів, а тому дані факти відповідача самі по собі не призводять до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляє правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні.

Відповідно до ч. 3 ст. 73 КАС України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Тобто, податковий орган повинен надати суду відповідні докази, які підтверджують доводи щодо відсутності господарських операцій між позивачем та ТОВ «ЄІС» , між позивачем та ТОВ «Європеум Проект» правомірності прийнятих ним оспорюваних рішень.

Таким чином, у зв'язку з наявністю у позивача відповідних первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, зокрема, податкових накладних, суд дійшов висновку про обґрунтованість дій позивача щодо формування податкового кредиту по взаємовідносинах із вказаним контрагентом.

Так, згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дану справу суд вирішує, як справу майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України", зі змісту якого вбачається, що збільшення податковим органом зобов'язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв'язку з викладеним, протиправне винесення податковим органом спірного податкового повідомлень-рішень становить втручання у мирне володіння майном суб'єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Розглядаючи справу "Інтерспав" проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".

У рішенні від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява №3991/03) Європейський суд з прав людини, зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч. 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За таких обставин, позивач не може нести відповідальність за можливе порушення податкового законодавства контрагентом, за умови необізнаності першим щодо таких порушень.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач знав або міг дізнатися про те, що ТОВ «Європеум Проект», ТОВ «ЄІС» або його контрагенти, можливо, порушують вимоги податкового законодавства, зокрема, щодо подання податкової звітності, відсутності трудових ресурсів, відсутність виробничих ресурсів, відсутність транспортних засобів тощо, а також доказів того, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань контрагента у системі оподаткування.

Згідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем задекларованої суми бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 4 710 000 грн.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги, що відповідачем не надано доказів фактичного нездійснення господарських операцій, а підстав для висновку про необґрунтоване заниження товариством податку на додану вартість судом не встановлено, та не доведеність відповідачем відсутності реального характеру правочинів, укладених між позивачем та ТОВ «Європеум Проект», між позивачем та ТОВ «ЄІС» доведеність обґрунтованості включення позивачем до складу податкового кредиту відображених в отриманих від вказаного контрагента первинних документах сум податку на додану вартість, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 року № є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, доказів, які б спростовували доводи позивача не надав.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оскільки відповідачем не доведено факт порушення позивачем зазначених вище норм податкового законодавства, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що спірні податкове повідомлення-рішення є такими, що порушуює права та охоронювані законом інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин у галузі податкової справи, що є визначеною процесуальним законом підставою для скасування.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд вважає, що судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві в розмірі 73 527,43 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 9, 72-77, 90, 139, 14, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СПБ-Інвест» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправною та скасування податкового-повідомлення рішення - задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.06.2017 року № Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), яким Товариству з обмеженою відповідальністю «СПБ-Інвест» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 3 921 463 грн. та донараховано штрафні (фінансові санкції) (штраф) у розмірі 980 365,75 грн.

3. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) за рахунок бюджетних асигнувань на корить Товариству з обмеженою відповідальністю «СПБ-Інвест»(01004, м. Київ, бульвар Т. Шевченка, буд. 4, літ А,Г, ) судові витрати в сумі 73 527,43 (сімдесят три тисячі пятсрот двадцять сім гривень 43 коп.).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України. Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда