Справа № 810/2179/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2179/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Пилипенко О.Є., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року, суддя Лисенко В.І., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просив:

- визнати протиправними дії/бездіяльність Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо надання неповної, необґрунтованої, відповіді позивачу на його звернення від 02.04.2018 року та взаємовиключних мотивів, за надання недостовірної інформації та розгляд заяви за відсутності позивача, без повідомлення способу оскарження;

- зобов`язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надати відповідь на його звернення від 02.04.2018 року відповідно до законодавства;

- визнати протиправними дії Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області за відмову зарахувати позивачу страховий стаж за час перебування на інвалідності з 30.04.1994 року по 13.06.1996 року, та з 01.10.2000 року по теперішній час включно;

- зобов`язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області компенсувати завдані позивачу матеріальні збитки у розмірі 10000,00 грн та стягнути з відповідача кошти у розмірі 10000,00 грн, за ненадання належної відповіді, безпідставну відмову вчинити дії, відмову запросити відповідача на розгляд його заяви та ненадання способу оскарження відповіді;

- зобов`язати Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області компенсувати позивачу моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн, за порушення прав позивача, гарантованих статтею 40 Конституції України, та стягнути з відповідача кошти у розмірі 10000,00 грн, за виявлену зневагу до позивача, вчинену з цинізмом, виявлену у безпідставній відмові зарахувати позивачу до страхового стажу час перебування на інвалідності, на думку позивача має ознака дискримінації позивача, що завдало позивачу тяжких моральних страждань.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області за надання неповної відповіді на звернення ОСОБА_2 без повідомлення способу оскарження прийнятої відповіді та розгляд заяви без його участі. Зобов`язано Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області надати відповідь на звернення ОСОБА_2 від 02.04.2018 року, відповідно до законодавства. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року прийнято справу №810/2179/18 до провадження Шостого апеляційного адміністративного суду та призначено розгляд справи у порядку письмового провадження на 14.00 30 жовтня 2018 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року призначено розгляд справи у відкрите судове засідання на 09 годин 25 хвилин 04 грудня 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії Б №526450 (а.с.5).

Відповідно до виписки із акта огляду МСЕК серії КИО-1 №290637, інвалідність позивача пов`язана із виконанням обов`язків військової служби (а.с.18).

Як пенсіонер, якому пенсія призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", позивач перебуває на обліку у Броварському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Київської області.

02 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до пенсійного органу із заявою про зарахування до страхового стажу часу перебування на інвалідності, яка була зареєстрована за вхідним номером 300/Л-01 (а.с.6).

За результатами розгляду заяви, Броварським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області надано відповідь "Про розгляд звернення" від 12.04.2018 року №300/Л-01, яким позивача повідомлено про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу часу перебування на інвалідності, з посиланням на те, що до страхового стажу зараховується час перебування на інвалідності, яка настала у зв`язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, а не час перебування на інвалідності, яка настала у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби.

Вважаючи, що відповідачем порушено порядок розгляду заяви та протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу часу перебування на інвалідності, позивач звернувся за захистом порушених прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про звернення громадян» встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частиною першої статті 3 Закону України "Про звернення громадян", під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до частини третьою статті 3 цього ж Закону, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Частиною першою статті 14 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, посадові особи зобов'язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Частиною першої статті 15 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Приписами частини четвертої статті 15 Закону України "Про звернення громадян", встановлено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

У листі від 12 квітня 2018 року пенсійний орган надав позивачу роз'яснення наступного змісту: «перебування на інвалідності у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком (ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування), а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах (ст 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення).

Група інвалідності,що встановлена позивачу, пов 'язана з травмою і захворюванням, пов'язаними з виконанням обов'язків військової служби. Підстави для зарахування до страхового стажу часу перебування на інвалідності у випадку позивача відсутні.

Згідно пп.2 п 2.1 розділу ІІ «Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ 25.11.2005 року №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року, підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб з інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2000 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

26.07.2017 року позивач звернувся до управління з заявою про перерахунок пенсії, яка зареєстрована за №4210. До заяви додано довідку про отримання оподатковуваного доходу №13115/17-05/449 від 15.09.2015 року. Розпорядженням від 03.08.2017 року проведений перерахунок пенсії позивача з 01.08.2017 року, з донарахуванням стажу роботи приватним підприємцем за період з 01.10.1994 року по 31.12.1999 року та з 01.04.2000 року по 30.09.2000 року, згідно поданих документів.

За матеріалами пенсійної справи страховий стаж складає 19 років 1 місяць 11 днів».

Отже, виходячи з зазначеної відповіді та з заяви позивача від 02.04.2018 року, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем надана повна відповідь на поставлені у запиті позивачем питання.

Відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року у справі №361/7517/17 за позовом ОСОБА_2 до Броварського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, зобов'язано Броварське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати стаж позивачу з часу встановлення інвалідності - 16.09.1983 року, за виключенням періоду, який вже зараховано до страхового стажу.

Таким чином, зазначений позивачем період вже був предметом судового розгляду і судом постановлено відповідне рішення про включення його до трудового стажу.

Так, із відповіді Броварського об'єднаного управління ПФУ в Київській області вбачається, що на підставі рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2018 року по справі 361/7517/17 зобов'язано Броварське об'єднане управління ПФУ Київської області зарахувати позивачу стаж часу встановлення інвалідності - 16.09.1983 року за виключенням періоду, вже зарахованого до страхового стажу. Тому пенсійним органом зараховано позивачу стаж за період з 01.09.1976 року по 09.12.2018 року, який становить 39 років 11 місяців 22 дні.

Відповідно до документів пенсійної справи, що були витребувані судом апеляційної інстанції та долучені до справи, зокрема розпорядження 5773 від 23.1.2019 року,відповідно до якого позивачу було проведено перерахунок пенсії з урахуванням розрахунку стажу роботи згідно з додатком до даного розпорядження, яким до стажу роботи позивача було включено період з 30.04.1994 року по 30.09.1996 року; з 01.10.2000 року по 09.12.2018 року.

Отже, зазначений у позовній заяві період було включено до розрахунку стажу позивача для призначення пенсії.

Зазначену обставину позивач підтвердив в судовому засіданні, подавши заяву про відмову від частини апеляційних вимог в якій просив змінити період зарахування страхового стажу, що викладено в прохальній частині апеляційної скарги, а саме з 30.04.1994 року по 13.06.1996 року, та з 01.10.2000 року по даний час включно. Крім того, з урахуванням зазначеної обставини та з урахуванням того, що про рішення Шостого апеляційного адміністративного суду позивач на час подачі до суду позовної заяви не знав, просив прийняти рішення про включення до стажу період з 09.12.2018 року по даний час включно, під час апеляційного розгляду справи.

Колегія суддів відмовила позивачу у прийнятті зазначеної заяви, так як остання є доповненням до апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 308 КАС України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обгрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

Оскільки такі доповнення до апеляційної скарги позивачем подано поза межами строку на подачу апеляційної скарги, не можуть бути прийняті судом.

Відповідно до частини 5 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що зазначена заява позивача від 25.03.2019 року є фактично новими позовними вимогами, які не заявлялись позивачем в суді першої інстанції і не були предметом судового розгляду.

Словополучення, застосоване позивачем у позовній заяві «по даний час», колегія суддів вважає охоплює час до дня ухвалення судового рішення і не може стосуватися часу після ухвалення рішення судом першої інстанції до ухвалення рішення в суді апеляційної інстанції.

Та обставина, що рішення Шостого апеляційного адміністративного суду ухвалено лише 28.11.2018 року, колегія суддів вважає, не може бути підставою для зміни чи доповнення позивачем позовних вимог під час апеляційного розгляду справи.

Із поданої заяви від 02.04.2018 року вбачається, що позивач просив відповідача повідомити його про час та місце розгляду заяви, тоді як не просив розглядати його заяву за його присутності, а лише зазначив, що має право бути присутнім під час розгляду заяви.

Матеріали справи не містять доказів того, що пенсійний орган під час розгляду заяви позивача від 02.04.2018 року повідомляв останнього про час та місце розгляду його скарги і таких доказів відповідач до суду не надав.

Що стосується питання роз'яснення позивачу порядку оскарження, то колегія суддів вважає, що дане питання роз'яснено пенсійним органом, зокрема у листі від 12 квітня 2018 року зазначено, що у разі незгоди з визначеним порядком обчислення розміру пенсії, позивач має право на оскарження в порядку, визначеному чинним законодавством України, проте не роз'яснило чітко такого порядку.

Відповідно до частини 4 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина у письмовій формі з посиланням на Закон викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Таким чином, оскільки відповідачем було порушено порядок розгляду звернення позивача, не повідомлено його про час розгляду, що унеможливило бути присутнім під час розгляду такої заяви, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог є законним і обгрунтованим.

Вірними є доводи суду першої інстанції і щодо відсутності правових підстав для зобов»язання відповідача відшкодувати моральну шкоду та матеріальні збитки, оскільки в судовому засіданні не надано доказів спричинення такої шкоди саме незаконними діями чи рішеннями відповідача.

Доводи позивача про те, що відповідач не прийняв рішення по його завяві від 02.04.2018 року, колегія суддів вважає безпідставними.

Як убачається із самої заяви, остання подана позивачем відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про звернення громадян» відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Також колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд безпідставно не зобов'язав відповідача повторно надати відповідь, тоді як визнав факт неналежної відповіді на його заяву, оскільки суд першої інстанції зобов'язав відповідача надати відповідь надати відповідь на звернення позивача.

Із оскаржуваного рішення вбачається, що суд встановив відсутність у листі пенсійного органу роз'яснення порядку оскарження, а також не повідомив позивача про день розгляду заяви, а тому розгляд заяви відбувся з порушення вимог чинного законодавства.

В рамках Закону України «Про звернення громадян», пенсійним органом було розглянуто зазначену заяву позивача та надано відповідь від 12 квітня 2018 року. Закон України «Про звернення громадян» не передбачає прийняття рішення чи розпорядження по заяві, яка подана громадянином в рамках даного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідачем Броварським об'єднаним управлінням пенсійного фонду України в Київській області рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року не оскаржувалось. Тому колегія суддів переглядає законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення суду лише в межах доводів та вимог поданої позивачем апеляційної скарги.

З урахуванням вищевикладеного відсутні підстави для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Пилипенко О.Є.

Степанюк А.Г.

Повний текст виготовлено: 27 березня 2019 року.