Справа № 810/5109/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Журавель В.О.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Справа № 810/5109/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Курилюк Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_3

до Бориспільського об'єднаного управління

Пенсійного фонду України Київської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Бориспільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу призначеної пенсії за період з квітня 2014 року по жовтень 2017 року;

- зобов'язання відповідача виплатити позивачу пенсію, призначену за період з квітня 2014 року по жовтень 2017 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій наполягає на наявності в нього права на отримання пенсії в Україні за період з квітня 2014 року по жовтень 2017 року, не залежно від місця проживання та отримання пенсії в Російській Федерації і наявності в нього громадянства РФ.

Також апелянт в обґрунтування своєї позиції зазначає, що отримання паспорту Російської Федерації було необхідною умовою для забезпечення життєвих потреб на окупованій території і що в липні 2017 року він зареєстрував своє місце проживання в м. Борисполі.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2019 р. було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, стверджуючи про відсутність жодних правових підстав для виплати позивачу пенсії за спірний період і наголошуючи на тому, що з 01.11.2017 р., після того, як позивач переселився з окупованої території АРК та припинення виплати пенсії в РФ, позивачу відновлено виплату пенсії в Україні та забезпечено його право на соціальний захист у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії ЕЕ 801200, який виданий Алуштинським МВ ГУ МВС України АР Крим 074.02.2003 р.

У серпні 2009 року Управлінням Пенсійного фонду в Київському районі м. Сімферополь АРК позивачу було призначено пенсію за віком відповідно до ст.ст. 2, 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

24.03.2010 р. позивачу видано пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1.

Пенсія перераховувалася Управлінням Пенсійного фонду в Київському районі м. Сімферополь АРК на картковий рахунок, який був відкритий у Сімферопольському відділенні Ощадбанку.

З квітня 2014 року Пенсійним фондом України виплату позивачу пенсії було зупинено.

У період з квітня 2014 року до жовтня 2017 року у зв'язку з окупацією АРК Російською Федерацією включно виплата пенсії позивачу органами ПФУ не здійснювалася.

У вказаний період з квітня 2014 року по жовтень 2017 року позивач отримував пенсію від Російської Федерації, мав паспорт та громадянство Російської Федерації, із заявою про отримання пенсії за законодавством України до територіальних органів Пенсійного фонду України не звертався.

У 2014-2017 роках після тимчасової окупації Російською Федерацією АРК позивач неодноразово прибував з окупованої території Автономної Республіки Крим на мирну територію України, в якій діють органи державної влади України.

3 01.08.2017 р. позивач зареєстрував постійне місце проживання в АДРЕСА_1.

02.08.2017 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про запит пенсійної справи з УПФУ у Київському районі АР Крим, м. Сімферополь.

У цей же день відповідачем було направлено запит пенсійної справи до УПФУ у Київському районі м. Сімферополь АР Крим.

03.08.2017 р., 05.10.2017 р., 02.11.2017 р. та 30.11.2017 р. відповідачем направлялися запити щодо пенсійної справи позивача до Пенсійного фонду Російської Федерації у м. Москва.

06.12.2017 р. пенсійна справа позивача із супровідним листом від 20.11.2017 р. № 10.4-8731Д надійшла від державної установи-відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по Краснодарському краю до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, а 13.12.2017 р. вказану пенсійну справу було отримано відповідачем.

24.11.2018 р. позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив виплатити пенсію за період з квітня 2014 року по вересень 2017 року.

07.08.2018 р. листом № 7705/04 відповідач повідомив позивача, що до Управління його пенсійна справа надійшла 12.12.2017 р., в якій зазначено, що пенсія йому виплачена Російською Федерацією по 31.10.2017 р., а тому виплату пенсії органами ПФ України йому продовжено з листопада 2017 року.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті йому пенсії за період з квітня 2014 року по жовтень 2017 року включно, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у період з квітня 2014 року по жовтень 2017 року включно позивач отримував пенсію в Російській Федерації, мав паспорт громадянина РФ та із заявою про отримання пенсії за законодавством України до органів Пенсійного фонду України не звертався, хоча у зазначений період неодноразово прибував на мирну територію України, а тому він не відповідає законодавчо визначеним критеріям, які є необхідною правовою підставою для виплати його пенсії за законодавством України, за рахунок відповідних бюджетних коштів органами Пенсійного Фонду України.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII), Порядком виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 р. № 234 (далі - Порядок № 234), Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 р. № 1596 (далі - Порядок № 1596), постановою Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 р. № 13-4 «Про органи, що здійснюють виплату пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14 липня 2014 р. за № 804/25581 (далі - Постанова № 13-4).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з пунктом 14-4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV громадянам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, виплата пенсій та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом, здійснюються за рахунок коштів, які надходять від платників єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, розташованих на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

Громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 7 Закону № 1207-VII передбачено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації, визначений Порядком № 234.

Згідно з п. 2 Порядку № 234 пенсійне забезпечення осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та надання таким особам соціальних послуг здійснюються визначеними Пенсійним фондом України головними управліннями Пенсійного фонду України, а осіб, які отримують пенсію відповідно до інших законодавчих актів, - управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - територіальні органи).

Відповідно до п. 3 Порядку № 234 особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

За бажанням особи зазначені документи можуть бути подані її представником, який пред'являє документ, що посвідчує його особу, та подає документ (нотаріально засвідчену копію), що підтверджує його повноваження, або надіслані поштою. У таких випадках справжність підпису на заяві засвідчується нотаріально.

Пунктами 4, 5, 6 Порядку № 234 встановлено, що територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Порядок звернення осіб за призначенням (перерахунком), поновленням виплати пенсії особам, переведенням з одного виду пенсії на інший, наданням соціальних послуг, а також підтвердження факту неодержання пенсії та соціальних послуг від органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінсоцполітики.

Виплата пенсії, надання соціальних послуг здійснюються щомісяця поштовими переказами, в тому числі міжнародними, за місцем проживання особи на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

За бажанням особи виплата пенсії, надання соціальних послуг можуть здійснюватися відповідно до Порядку № 1596 за умови відкриття рахунка в банку, розташованому за межами тимчасово окупованої території, з яким територіальним органом укладено відповідний договір.

Переказ пенсії особам проводиться за умови подання щороку до 31 грудня територіальному органові документа про посвідчення факту, що фізична особа є живою, або паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон).

У разі неподання зазначених документів виплата пенсії припиняється з 1 січня наступного року та поновлюється після їх подання.

Згідно з п.п. 7, 8 Порядку № 234 виплата пенсій особам, які отримують пенсію згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, здійснюється територіальним органом на підставі відомостей на виплату пенсій, що надійшли від Пенсійного фонду України.

Витрати на виплату та доставку пенсії, надання соціальних послуг здійснюються за рахунок коштів, передбачених законодавством на зазначені цілі, а у разі недостатності таких коштів - за рахунок коштів державного бюджету, передбачених Пенсійному фонду України для покриття дефіциту коштів Фонду для виплати пенсій.

Постановою № 13-4 визначено, що органом, що здійснює пенсійне забезпечення та надання соціальних послуг особам, які проживають на території АР Крим та м. Севастополя, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - щодо пенсійного забезпечення осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовою підставою для отримання пенсії громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території АРК та м. Севастополя, є одночасна наявність трьох критеріїв: 1) така особа не отримала громадянство Російської Федерації; 2) не одержувала пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації; 3) подала територіальному органові Пенсійного фонду України заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із доданням необхідних документів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що у спірний період з квітня 2014 року по жовтень 2017 року включно позивач отримував пенсію від органів Російської Федерації, був документований паспортом громадянина Російської Федерації і не звертався до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про отримання пенсії відповідно до законодавства України, хоча неодноразово виїзжав на з АРК на мирну територію України.

При цьому, доводи апелянта про те, що у серпні 2017 року він зареєстрував постійне місце проживання в м. Борисполі, не надають достатніх законодавчих підстав для виплати йому пенсії органами ПФУ, з огляду на відсутність інших обов'язкових умов, зокрема те, що навіть протягом серпня-жовтня 2017 року позивач, маючи паспорт РФ, продовжував отримувати пенсії від органів Російської Федерації.

Посилання апелянта на рішення ЄСПЛ у справі «Ілашку та інші проти Молдови» колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що в даному випадку мають місце інші обставини і висновки суду першої інстанції, наведені у даній справі, не суперечать правовим висновкам ЄСПЛ у вказаному рішенні. Навпаки Законом № 1207-VII підтверджується, що Україна взяла на себе позитивне зобов'язання гарантувати право своїх громадян, які перебувають на окупованій території АРК, на соціальний захист за умови, що вони не скористалися таким захистом Російської Федерації, якою здійснюється окупація АРК.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід…».

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 березня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: