Справа № 805/359/16-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року справа №805/359/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Геращенка І.В., суддів: Ястребової Л.В., Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року (повний текст складений 22.10.2018 року у м. Словянську Донецької області) у справі № 805/359/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі ГУ МВС України в Донецькій області, відповідач 1), Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі ГУ НП в Донецькій області, відповідач 2), Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі Маріупольське МУ ГУ МВС України в Донецькій області, відповідач 3), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (далі ГУ ДКСУ у Донецькій області), в якому, з урахуванням уточненого позову, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Донецькій області № 393 о/с від 6 листопада 2015 року про звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.п. «г» п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, майора міліції ОСОБА_1;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області з 6 листопада 2015 року;

- зобовязати ГУ МВС України в Донецькій області змінити підставу звільнення ОСОБА_1 з п.п. «г» п. 64 (через скорочення штатів) на п.п. «з» п. 64 (у звязку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ;

- зобовязати ГУ НП в Донецькій області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до п. 9 Розділу ІХ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» у ГУ НП в Донецькій області та видати відповідний наказ з цього приводу;

- стягнути з ГУ МВС України в Донецькій області та ГУ НП в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 85750,28 грн.;

- стягнути з ГУ МВС України в Донецькій області та ГУ НП в Донецькій області на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. (т. 2 а.с. 34-35).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17.06.2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.07.2016 року, у задоволенні позову відмовлено (т. 2 а.с. 38-44, 101-103).

Постановою Верховного Суду від 10.05.2018 року постанову Донецького окружного адміністративного суду від 17.06.2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.07.2016 року - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судами не було досліджено питання, чи дійсно у відповідачів відбулися зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штатів, чим зумовлена неможливість подальшого використання позивача на службі та яке рішення передувало відмові у прийнятті позивача на службу в поліцію (т. 2 а.с. 140-143).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року позов залишений без розгляду в частині позовних вимог зобовязання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області змінити підставу звільнення ОСОБА_1 з п.п. «г» п. 64 (через скорочення штатів) на п.п. «з» п. 64 (у звязку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ; зобовязання Головного управління Національної поліції в Донецькій області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до п. 9 Розділу ІХ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області та видати відповідний наказ з цього приводу (т. 3 а.с. 29-31).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року зазначений позов задоволений частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України в Донецькій області № 393 о/с від 6 листопада 2015 року в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.п. «г» п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ.

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 7 листопада 2015 року;

- стягнуто з Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 190017,92 грн.;

- сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу визначена без утримання податків і обов'язкових платежів;

- в решті позовних вимог відмовлено;

- рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 7 листопада 2015 року підлягає негайному виконанню;

- рішення суду в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу підлягає негайному виконанню в межах суми стягнення за один місяць в сумі 5695,36 грн. (т. 3 а.с. 32-37).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ненадання належної правової оцінки обставинам справи. В обґрунтування доводів посилався на хибніть доводів позивача про непопередження його про звільнення, оскільки останнього попереджено на підставі листа від 06.11.2015 року та п. 8 розділу XI Закону України «Про національну поліцію». Також зазначив, що позивачем не надано інформацію щодо свого волевиявлення про призначення до лав поліції у період до 06.11.2015 року (т. 3 а.с. 82-85).

Сторони в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснений в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги разом з запереченнями, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі обставини справи.

З трудової книжки серії ФР № 436784 вбачається, що ОСОБА_1 був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ України на підставі наказу від 3 листопада 1992 року № 117 о/с та звільнений з органів внутрішніх справ України наказом від 6 листопада 2015 року № 393 о/с ГУ МВС України в Донецькій області (т. 1 а.с. 14).

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 393 о/с «По особовому складу» майора міліції ОСОБА_1, начальника відділення міліції Жовтневого районного відділу Маріупольського міського управління ГУ МВС України в Донецькій області звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) відповідно до п.п. 10, 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 6 листопада 2015 року (т. 1 а.с. 95).

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спірні відносини врегульовані Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ (далі Закон 565), Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIІI (далі - Закон № 580), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірні відносини, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Матеріалами справи встановлено, що позивача звільнено з органів внутрішніх справ у звязку зі скороченням штатів під час впровадження реформи правоохоронної системи України. Для забезпечення ефективного реформування правоохоронних органів Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року, який був опублікований в газеті «Голос України» від 6 серпня 2015 року № 141-142. Згідно до Розділу ХІ Закону № 580-VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначений Закон набирає чинності через три місяці, з дня, наступного за днем його опублікування, тобто, з 7 листопада 2015 року, в свою чергу, в цей день втрачає чинність Закон України «Про міліцію».

Закон № 580 набрав чинності відповідно до ч. 5 ст. 94 Конституції України та п. 4 Указу Президента України від 10 червня 1997 року № 503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» (з наступними змінами) та був доведений до відома населення, на виконання ст. 57 Конституції України.

Прийнятою на виконання Закону № 580 постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України», утворено, як юридичні особи публічного права на території України органи Національної поліції та ліквідовано, як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ГУ МВС України в Донецькій області на момент розгляду справи знаходиться в стані припинення.

Якщо у спеціальному законі (Законі України «Про міліцію», «Про Кабінет Міністрів України», тощо) не передбачено або прямо заборонено застосування норм трудового законодавства, то особа може бути звільнена виключно з підстав, передбачених цими законами. Так, правовідносини, що виникають при звільненні публічного службовця у зв'язку зі скороченням штатів юридичної особи, регулюються спеціальним законодавством.

Розглядаючи справи про звільнення публічного службовця з посади у зв'язку з ліквідацією публічної установи, суди повинні, по-перше, перевірити наявність чи відсутність факту ліквідації юридичної особи публічного права згідно з Конституцією України та чинним законодавством, та встановити, чи вжито адміністрацією публічного органу всіх зусиль для переміщення або переведення публічного службовця, чи іншого його працевлаштування, як це прямо передбачено частиною другою статті 40 КЗпП України.

Верховним Судом України у справі № 21-237а11 в рішенні від 17 жовтня 2011 року у складі 37 суддів Верховного Суду України на спільному засіданні судових палат за наслідками розгляду заяви про перегляд рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, було висловлено правову позицію, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавством України не визначено правонаступника установи, в якій працював позивач, однак, фактично органи Національної поліції наділені аналогічними повноваженнями, що і органи внутрішніх справ.

Отже, у випадку ліквідації державної установи за відсутності в актах про ліквідацію відомостей про правонаступництво, за умови створення іншої державної установи, на яку покладаються функції ліквідованої установи, новоутворена державна установа є фактичним правонаступником ліквідованої, а тому вона зобовязана працевлаштувати працівників з організації, яка ліквідується.

Невиконання цього обовязку є порушенням трудових гарантій працівників.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працював працівник, який звільняється.

Відповідно до п. 8 розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 580 з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

За змістом п. 9 розділу «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 580 працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Таким чином, існує обовязок держави по працевлаштуванню працівників органів МВС до новостворених органів поліції. На зясування постає питання, чи виконав роботодавець свій обовязок з працевлаштування позивача, якому в свою чергу повинно передувати дійсне бажання останнього працювати в органах поліції. При цьому, дійсне бажання - будь яка дія позивача, що вказує на волевиявлення позивача на проходження служби в поліції.

Позивач посилається, на те, що ним до відповідача-1 06.11.2015 року подано рапорт, яким він висловив своє бажання продовжити подальшу службу в органах поліції; відповідачі заперечували факт подачі позивачем такого рапорту.

В матеріалах справи відсутній вказаний рапорт.

При цьому, в матеріалах справи наявний список працівників Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, які бажають продовжити службу в поліції, серед яких за № 21 зазначений позивач. Зазначений список погоджений т.в.о. начальника Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, начальником Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, заступником начальника управління начальником ВІОС УКЗ ГУМВС України в Донецькій області, старшим оперуповноваженим в ОВС УВБ в Донецькій області ДВБ МВС України (т. 1 а.с. 68-72, 96-98).

Суд апеляційної інстанції розцінює даний список, як письмовий доказ бажання позивача продовжити службу в поліції.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що кандидатура позивача була розглянута відповідачем, проте його переведення не було погоджено управлінням внутрішньої безпеки та інспекцією по особовому складу ГУ МВС України в Донецькій області, яке в свою чергу не може бути підставою для відмови в подальшому працевлаштуванню позивача в органах поліції.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування наказу № 393 від 06.11.2015 року в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ та поновлення позивача на посаді в органах внутрішніх справ з 07.11.2015 року, оскільки поновлення відбувається з наступного дня, що передує звільненню особи.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про стягнення з ГУ МВС України грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, з наступних підстав.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року № 499 (далі - Інструкція № 499).

Відповідно до пункту 1.6. Інструкції № 499 грошове забезпечення рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Відповідно до пункту 24 Положення № 114, у разі незаконного звільнення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Оскільки позивач проходив службу в Жовтневому районному відділі Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, зазначена установа не є юридичною особою, а є відокремленим підрозділом Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу необхідно здійснювати саме з Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

На час розгляду справи Маріупольське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області не припинено, знаходиться в стані припинення, що підтверджується витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (т. 3, а.с. 23-28).

Згідно абз. 1, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Частиною 8 цього Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Оскільки позивач був звільнений з посади в листопаді 2015 року, розрахунок середньої заробітної плати має бути проведений, виходячи з розміру грошового забезпечення за вересень та жовтень 2015 року. Середній заробіток (середньомісячне грошове забезпечення) позивача згідно довідки ГУМВС України в Донецькій області від 09.08.2018 року за вересень-жовтень 2015 року становить 5695,33 грн. (4897,98 грн. + 6492,67 грн. / 2). При цьому, ГУМВС України в Донецькій області не надано суду довідку про середньоденне грошове забезпечення Позивача.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2014 року N10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» кількість робочих днів у вересні - 22 дні, у жовтні - 22 дні.

Так, середньоденна заробітна плата складає: 4897,98 грн. (вересень 2015 року) + 6492,67 грн. (жовтень 2015 року): 44 робочих днів за два місяці (22 робочих днів у вересні 2015 року та 22 робочих днів у жовтні 2015 року) = 258 грн. 88 коп.

При розрахунку середньоденного грошового забезпечення суд застосовує норми тривалості робочого часу, визначені Мінсоцполітики України, оскільки жодними нормами чинного законодавства не передбачено розрахунок середньоденного грошового забезпечення шляхом ділення на календарні дні місяця, які зазначає в довідці ГУМВС України в Донецькій області від 09.08.2018 року.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2014 року N10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» кількість робочих днів в листопаді (з 07.11.2015 року) - 16 днів, в грудні - 23 дні, а всього 39 робочих днів.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів у 2016 році становить 251 робочих дні.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 року № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» кількість робочих днів у 2017 році становить 249 робочих днів.

Норми тривалості робочого часу на 2018 рік встановлені: у січні - 21 день, у лютому - 20 днів, у березні 21 день, у квітні 20 днів, у травні 2018 20 днів, у червні 20 днів, у липні 22 дні, у серпні 22 дні, у вересні 20, у жовтні (станом на 11.10.2018 року) 9 днів, всього 195 робочих днів.

Таким чином, грошове забезпечення за період з 7 листопада 2015 року по 11 жовтня 2018 року складає 258 грн. 88 коп. * (39+251+249+195) = 190017 грн. 92 коп.

При задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена без утримання податків і обов'язкових платежів.

Суд апеляційної інстанції погоджує розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, здійснену судом першої інстанції.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач не оспорював розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутий за рішення суду першої інстанції.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин судом апеляційної інстанції враховано висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 19.12.2018 року у справі № К/9901/20213/18.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

В частині незадоволених позовних вимог рішення суду не оскаржене.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 805/359/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобовязання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 27 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Л.В. Ястребова

ОСОБА_2