Справа № 420/5626/18
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2019-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5626/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.,

секретаря судового засідання Чернецької О.А.,

за участю сторін:

представника позивача Лук'янова А.О. (за довіреністю),

представника відповідача Тарановський Р.В. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Легранд» до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

30.10.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного підприємства "Легранд" до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.07.2018 року.

Підстава звернення до суду - позивач вважає, що суб'єкт владних повноважень порушив його права під час прийняття оскаржуваного рішення.

Ухвалою суду від 21.11.2018 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.12.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позов.

14.12.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Разом з тим, у суду були відсутні відомості отримання відповідачем відповіді на відзив.

З огляду на викладене, враховуючи важливе значення справи для сторін, а також необхідність встановити відповідні факти та обставини із дослідженням думки та правової позиції учасників справи, суд дійшов висновку, що дана адміністративна справа має бути розглянута за правилами загального позовного провадження. 29 січня 2019 року судом ухвалено рішення про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення не відповідають вимогам чинного законодавства, не ґрунтуються на об'єктивних даних, а лише містять констатацію порушення, без зазначення суті порушення, а тому зазначене рішення підлягає скасуванню.

Так, позивач зазначив, що відповідачем проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток за звітний (податковий) період І квартал 2018 рік. Перевіркою встановлено, порушення платником податків пп. 134.1.1 п. 134. ст. .134 Податкового кодексу України. Платником занижено грошове зобов'язання з податку на прибуток на суму 390 512 грн.

Позивач вказує на те, що підприємством було подано уточнюючу декларацію до спливу граничного строку подачі декларації, отже відповідачем безпідставно було проведено камеральну перевірку 08.06.2018 (вже після подачі уточнюючої декларації), визначено суму збільшення податку на прибуток у розмірі 390 512 грн. та 97 628 грн. 00 коп.

10.12.2018 року до суду надійшов відзив на позов (а.с. 46-47), у якому представник відповідача зазначає, що вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Представник відповідача вказує на те, що уточнююча податкова декларація з податку на прибуток була подана 23.07.2018 року, в той час коли камеральна перевірка була проведена 08.06.2018 року. Разом з тим, згідно п.п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Представник відповідача вказує на ту обставину, що вказана стаття передбачає самостійне виявлення помилок платником податків, а так як уточнююча декларація була подана після проведення камеральної перевірки, зазначення, що платник самостійно виявив помилку є безпідставним.

14.12.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що про проведення перевірки позивач не був повідомлений, а акт перевірки та податкове повідомлення рішення отримав лише 08.08.2018 року, що підтверджується конвертом та інформацією з сайту Укрпошти.

У судове засідання 12.03.2019 року прибув представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

12.03.2019 року у судове засідання прибув представник відповідача, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі пп. 20.1.4. п 20.1 статті 20 Податкового кодексу України та абз. 2 п. п. 76.3 ст. 76 Податкового кодексу України Кодексу України відповідачем проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на прибуток за звітний ( податковий) період І квартал 2018 рік платника податку на прибуток - Приватне підприємство «Легранд».

Перевіркою встановлено, порушення платником податків пп. 134.1.1 п. 134. ст. 134 Податкового кодексу України. Так, в порушення наказу МФУ від 20.12.2015 року №897 «Про затвердження форми податкової декларації з податку на прибуток платником завищено значення рядка 18 «Податок на прибуток результатами попереднього звітного (податкового періоду) поточного року з урахуванням уточнення рядок 17 податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітний період поточного року» податкової декларації з податку на прибуток підприємств податкової декларації з податку на прибуток за звітний (податковий період) період 1 квартал 2018 року, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток результатами звітного ( податкового) періоду - 1 квартал 2018 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 08.06.2018 року № 18121/15-32-12-12/37351522 (а.с. 10-11).

На підставі акту перевірки, відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 04.07.2018 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 488140 грн. (390512 грн. зобов'язання та 97628 штрафні санкції (а.с. 7).

Так, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 08.05.2018 року позивачем подано податкову декларацію з податку на прибуток за звітний (податковий) період 1 квартал 2018 року та вже після проведення перевірки позивачем була подана уточнююча податкова декларація з податку на прибуток 23.07.2018 року.

Позивач вважає, що прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення є протиправними та таким, що має бути скасоване, у зв'язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Суд зазначає, що відповідно до п. 76.3 ст. 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Позивачем не заперечується той факт, що ним було подано декларацію з податку на прибуток за І півріччя 2018 року де зазначено податок на прибуток у розмірі 390 520 грн. 00 коп., у той час як сума податку на прибуток за І квартал складала 56 594 грн. 00 коп.

Суд зазначає, що на момент проведення перевірки та встановлення порушення податкового законодавства позивачем, як і на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем було правомірно встановлено порушення позивачем пп. 134.1.1 п. 134. ст. 134 Податкового кодексу України, що фактично і не заперечується позивачем.

Внесення змін до податкової звітності врегульовано ст. 50 Податкового кодексу України, так у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Це правило не поширюється на випадки, встановлені статтею 177 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, або не подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період.

Відтак, суд наголошує на тому, що право позивача подавати уточнену декларацію не було обмежено приписами Податкового кодексу України під час, або після проведення камеральної перевірки, разом з тим, суд наголошує на тому, що правомірність прийнятого податковим органом рішення не ставиться в залежність від поданої позивачем уточненої декларації, оскільки саме на момент проведення перевірки відповідачем правомірно встановлено порушення позивачем податкового законодавства та прийняте оскаржуване рішення.

В свою чергу подання позивачем уточненої податкової декларації породжує між платником податків та контролюючим органом інші відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів щодо прийняття уточненої декларації податковим органом та виникненням права на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період тощо, які не стосуються спору в цій справі щодо правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області є не обґрунтованими, а відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені адміністративного позову Приватного підприємства «Легранд» до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 04.07.2018 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду підписане суддею 22.03.2019 року.

Суддя Корой С.М.

.