Справа № 215/5036/18(2-а/215/194/18)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2019 року м. Дніпросправа № 215/5036/18(2-а/215/194/18)
(суддя Науменко Я.О., м. Кривий Ріг)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2018 року у справі №215/5036/18(2-а/215/194/18) за позовом ОСОБА_1 до голови виконавчого комітету Криворізької міської ради ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31 жовтня 2018 року звернувся до суду з позовом до голови виконавчого комітету Криворізької міської ради ОСОБА_2 згідно з яким, просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилася у застосуванні не належної правової процедури розгляду заяви позивача від 13.09.2018 року та не забезпечення гарантів ст. 33, 46, 48 Конституції України;

- зобовязати відповідача протягом 15-ти днів вжити заходи нормативно-правовим актом для забезпечення права на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, на рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму ст. 46, 48 Конституції України та усунути причини, які породжують подання заяви від 13.09.2018 року;

- притягнути до адміністративної відповідальності за не забезпечення гарантій ст. 3, 46, 48 Конституції України за протиправну бездіяльність відповідача згідно п.1 ч. 1 ст. 20 КАС України.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2018 року справу передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду мотивовано тим, що переданий на вирішення суду спір предметно не підсудний місцевому загальному суду як адміністративним.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та окремою ухвалою позов направити до суду за територіальною підсудністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що спір, який є предметом розгляду у цій справі може бути вирішеним за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, що прямо передбачено положеннями ст. 25 КАС України. Зазначає проте, що суд першої інстанції надає перевагу правилам предметної підсудності над правилами територіальної підсудності, без врахування клопотань позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 20 КАС України розмежовано предметну юрисдикцію адміністративних судів.

Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, повязані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, повязані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Оскільки частиною першою ст. 20 КАС України встановлено виключний перелік справ, які належить розглядати місцевим загальним судам як адміністративним судам, та до якого не відносяться справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, суд першої інстанції, з урахуванням приписів ч. 6 ст. 7 КАС України, зробив вірний висновок про наявність підстав для передачі цього спору на вирішення Дніпропетровському окружному адміністративному суду.

При цьому, посилання скаржника на положення ч. 1 ст. 25 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки вказаною статтею визначено територіальну, а не предметну юрисдикцію судів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства України не визначає порядок дій суду першої інстанції у разі подання до нього позову, який предметно не підсудний цьому суду, а саме не визначає можливості повернення такого позову заявнику чи направлення його до суду, до предметної підсудності якого віднесено розгляд таких справ.

В той же час, порушення судом першої інстанції предметної підсудності є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції, що встановлено ч.1 ст.318 КАС України.

Відповідно до ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо предметної підсудності, обґрунтовано застосував аналогію закону, яким визначено порядок дій суду при вирішенні питання щодо територіальної підсудності.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в частині передачі справи на розгляд іншому суду. Крім того, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали доводи скаржника про те, що в описовій частині ухвалі не зазначено мотиви відхилення кожного із аргументів позивача, оскільки оскаржуваною ухвалою не вирішувалося питання щодо заявлених клопотань позивача, оскільки вирішувати питання щодо заявлених клопотань наділений лише той суд, який наділений законом розглядати спір.

Відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа «Руїз Торіха проти Іспанії» суд наголошує на тому, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Між тим, інші аргументи наведені позивачем в обгрунтування своєї позиції по справі фактично зводяться до загального, а саме незгодою з висновком суду щодо передачі цієї справи на розгляд до окружного адміністративного суду, відповідь на який судом надано у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції вважає, що всі інші аргументи позивача не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду щодо підсудності цієї справи Дніпропетровському окружному адміністративному суду.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2018 року у справі №215/5036/18(2-а/215/194/18) без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 26 березня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко