Справа № 826/11729/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2018 (м. Київ, дата складання повного тексту - 24.10.2018) у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Наша фарба» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

ПП «Наша фарба» звернулось з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № від 11.07.2018.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтуються оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фінансово-господарські операції позивача з контрагентами є реальними, що підтверджується належним чином оформленою первинною документацією.

Згідно з відзивом на адміністративний позов контролюючим органом встановлено дефектність наданих ПП «Наша Фарба» до перевірки первинних документів щодо проведених господарських операцій з ТОВ «Стадлер» та ТОВ «Джексі Глобал», підписані невстановленими особами, наявність інформації щодо опитування директора, головного бухгалтера ТОВ «Стадлер» та ТОВ «Джексі Глобал», які дали свідчення про непричетність до здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2018 вищевказаний адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що перевіркою позивача не встановлено здійснення господарських операцій ТОВ «Стадлер» за період квітень 2016 року, ТОВ «Джексі Глобал» за період вересень 2017 року та жовтень 2017 року, порушено вимоги п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 287 530,00 грн, в тому числі за квітень 2016 року в сумі 16 650,00 грн, за вересень 2017 року в сумі 126 880, 00 грн та за жовтень 2017 року в сумі 144 000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що доказів, які б свідчили про наявність вироку або іншого рішення суду відносно контрагентів позивача та, які набрали законної сили, контролюючим органом не надано, а отже сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача. Самі господарські опрерації з контрагентами мали товарний та реальний характер, наслідком мали дійсну зміну майногового стану та були обумовлені господарською діяльністю.

20.03.2019 у судове засідання з'явились представники позивача та відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За матеріалами справи посадовими особами контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку ПП «Наша Фарба» з питань податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по 31.03.2018, результати якої оформлені актом № 442/26-15-14-01-05/36406564 від 25.06.2018 (а.с. 18-48).

Відповідно до акту перевірки, встановлено порушення ПП «Наша Фарба», зокрема:

- п. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 5 та п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого Міністерством фінансів України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 14.12.1999 за № 860/4153, пп. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов'язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 20 від 31.01.2000, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306, в результаті того занижено суму податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 310 532,00 грн, в тому числі за 2016 рік на суму 17 982,00 грн, за 9 місяців 2017 року на суму 137 031,00 грн та за 2017 рік на суму 292 550,00 грн;

- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 287 530,00 грн, в тому числі квітень 2016 року на суму 16 650,00 грн, за вересень 2017 року на суму 126 880,00 грн, за жовтень 2017 року на суму 75 884,00 грн та за листопад 2017 року на суму 68 116,00 грн.

На підставі акта перевірки № 442/26-15-14-01-05/36406564 від 25.06.2018, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення від 11.07.2018:

- № , відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 388 165,00 грн, з яких 310 532,00 грн - за податковим зобов'язанням та 77 633,00 грн за штрафними санкціями (а.с. 12-13);

- № , відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 359 413,00 грн, з яких 287 530,00 грн за податковим зобов'язанням та 71 883,00 грн - штрафні санкції (а.с. 15-16).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З аналізу законодавчих приписів ПК України вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Так, взаємовідносини між ПП «Наша Фарба» та ТОВ «Стадлер» здійснювались на підставі рахунку-фактури № 260416/10 від 26.04.2016 щодо поставки ТМЦ «Смола Additol VXL 5905» у кількості 150 кг на загальну суму 83 250,00 грн (ПДВ 16 650,00 грн).

На підставі вказаного ТОВ «Стадлер» в особі директора ОСОБА_2 на адресу ПП «Наша Фарба» виписано видаткову накладну № С-00030 від 26.04.2016.

18.09.2017 між позивачем (покупець) та ТОВ «Джексі Глобал» (постачальник) укладено договір поставки № 18-01 від 18.09.2017, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити хімічну продукцію та тару (товар) в асортименті, кількості та по цінам викладених в додатках до договору, які є його невід'ємною частиною, під додатками до договору розуміють рахунки-фактури, видаткові накладні , що видаються постачальником (п. 1.1 Договору).

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано:

- рахунок-фактура № 35 від 18.09.2017 та видаткова накладна № 35 від 18.09.2017 щодо поставки «двоокис титану активована РЦ-9» у кількості 3 000 кг на суму 180 000,00 грн (ПДВ 30 000,00 грн);

- рахунок-фактура № 36 від 18.09.2017, видаткова накладна № 36 від 18.09.2017 на поставку «етилацетат» у кількості 4 000 кг та «мармур мікромолотий Calcite Elite Classic» на суму 175 200,00 грн (ПДВ 29 200,00 грн);

- рахунок-фактура № 37 від 18.09.2017, видаткова накладна № 37 від 18.09.2017 на поставку «відро металеве 20л (кришка «корона») 0,32» та «бачок металевий 50л (горл. 180мм.)» на загальну суму 89 280,00 грн (ПДВ 14 880,00 грн);

- рахунок-фактура № 41 від 19.09.2017 та видаткова накладна № 41 від 19.09.2017 на поставку «рідина Domacryl 85060T» на суму 198 000,00 грн (ПДВ 33 000,00 грн);

- рахунок-фактура № 42 від 19.09.2017 та видаткова накладна № 42 від 19.09.2017 на поставку «рідина Domacryl 85060T»» на суму 118 800,00 грн (ПДВ 19 800,00 грн);

- рахунок-фактура № 34 від 04.10.2017 та видаткова накладна № 34 від 04.10.2018 на поставку «Dow Corning RSN-0233 Flake Resin (силіконова смола)» на суму 172 800,00 грн (ПДВ 28 800,00 грн);

- рахунок-фактура № 35 від 04.10.2017, видаткова накладна від 04.10.2017 №35 на поставку «Dow Corning RSN-0233 Flake Resin (силіконова смола)» на суму 172800 грн. (ПДВ 28800 грн.);

- рахунок-фактура № 36 від 04.10.2017, видаткова накладна № 36 від 04.10.2017 на поставку «Dow Corning RSN-0233 Flake Resin (силіконова смола)» на суму 86 400,00 грн (ПДВ 14 400,00 грн);

- рахунок-фактура № 37 від 04.10.2017, видаткова накладна № 37 від 04.10.2017 на поставку «Dow Corning RSN-0233 Flake Resin (силіконова смола)» на суму 144 000,00 грн (ПДВ 24 000,00 грн);

- рахунок-фактура № 39 від 05.10.2017, видаткова накладна № 39 від 05.10.2017 на поставку «Dow Corning RSN-0233 Flake Resin (силіконова смола)» на суму 115 200,00 грн (ПДВ 19 200,00 грн);

- рахунок-фактура № 62 від 16.10.2017, видаткова накладна № 62 від 16.10.2017 на поставку «Dow Corning RSN-0233 Flake Resin (силіконова смола)» на суму 134 208,00 грн (ПДВ 22 368,00 грн);

- рахунок-фактура № 63 від 16.10.2017, видаткова накладна № 63 від 16.10.2017 на поставку «Dow Corning RSN-0233 Flake Resin (силіконова смола)» на суму 38 592,00 грн (ПДВ 6 432,00 грн).

Відповідно до пояснень позивача, фактична передача товарів від контрагентів відбувалась за адресою: м. Київ, вул. Ушинського, 40, на орендованій території ПП «Наша Фарба» у ПАТ «Київський дослідний ремонтно-механічний завод» згідно договорів оренди № 63/12-13 від 15.12.2013 та № 2013/12/109 від 01.12.2016, що містяться в матеріалах справи, де продукція зберігалась та була використана позивачем у виробництві лакофарбової продукції.

На підтвердження виконання вказаних договорів та обґрунтування ділової доцільності вказаних господарський взаємовідносин, до матеріалів справи позивачем надані копії виписок по особовим рахункам, копії сертифікатів якості продукції, калькуляції вартості виробництва продукції про використання отриманого товару від контрагентів.

В той же час, згідно з актом перевірки, висновки контролюючого органу про фіктивність вказаних господарських операцій ґрунтуються на аналізі контролюючим органом податкової інформації.

Податковий орган вказує, що ТОВ «Стадлер» та ТОВ «Джексі Глобал» баланси, звіти про фінансові результати, фінансові звіти суб'єкта малого підприємництва та декларації з податку на прибуток до податкового органу не подавались жодного разу з моменту реєстрації, у зв'язку з чим відсутня будь-яка інформація щодо наявності у підприємств основних засобів, земельних ділянок, транспортних засобів, будівельних машин і механізмів, виробничих запасів, тощо.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання податкового органу на податкову інформацію щодо контрагентів позивача, оскільки наявність у контролюючого органу під час перевірки платника податків певної інформації про господарську діяльність його контрагента, одержаної від інших підрозділів податкового органу чи з інформаційних систем державної фіскальної служби, що не оформлена рішенням суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації, може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не слугує беззаперечним доказом невиконання сторонами правочину власних господарських зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг).

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 815/3364/15.

При цьому, податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов'язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб'єктивних думках посадових осіб інших податкових органів, а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

Відсутність у контрагентів позивача задекларованих матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Суд першої інстанції вірно не взяв до уваги посилання контролюючого органу на протокол допиту ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження №0000033 від 20.05.2015, який надав покази про непричетність до реєстрації та діяльності ТОВ «Стадлер» та допит ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000090 від 09.10.2017, який дав свідчення про непричетність до здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Джерсі Глобал» так як з копій зазначених протоколів, що містяться в матеріалах справи неможливо встановити достовірність та допустимість вказаних протоколів як належних доказів по справі з урахуванням принципів належності, достовірності, допустимості доказів встановлених статтями 73, 74, 75 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 19.09.2018 у справі № 826/7227/16 (№К/9901/57008/18).

Крім того, відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини першої статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту, є Кримінально процесуальний кодекс України.

Відповідно до частини першої статті 23 КПК суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частина четверта статті 95 КПК України визначає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

Відповідно до частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту досудового розслідування чи інші матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили. Докази наявності вироків, що набрали законної сили стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також де б досліджувались господарські операції між позивачем та контрагентами в рамках кримінального провадження в матеріалах справи відсутні.

Пояснення, які зафіксовані в жодним чином не завірених копіях протоколів допиту свідків не доводять жодного факту з приводу вчинених господарських операцій між позивачем та контрагентом та потребують додаткової перевірки та підтвердження іншими доказами. А враховуючи невідповідність цих копій приписам ст. 75 КАС України щодо достовірності доказів, взагалі не приймаються до уваги коллегією суддів.

Отже, з аналізу первинної документації, норм чинного законодавства та особливостей спірних господарських операцій встановлюється їх реальність, що підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25.03.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:В.О. Аліменко

Н.В. Безименна