Справа № 823/882/17
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/882/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Мельничука В.П.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Черкаси, дата складання повного тексту рішення - 22 листопада 2018 року) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_2.) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до

Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - відповідач, ГУ ДФ у Черкаській області), в якому позивач просить:

- визнати протиправними (незаконними) дії відповідача з проведення документальної планової виїзної перевірки з 17.02.2017 до 02.03.2017 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 до 31.12.2016, єдиного соціального внеску за період діяльності з 08.05.2013 до 31.12.2016;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.03.2017 №, №, №, №.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що дії з проведення перевірки позивача є протиправними в зв'язку з чим, податкові рішення прийняті на підставі акту перевірки № 99/23-00-13-0117/НОМЕР_1 від 10.03.2017 є протиправними та підлягають скасуванню.

Так позивач зазначив, що рішення щодо проведення планової перевірки прийнято після набуття чинності змін до ПКУ, тобто після оприлюднення плану - графіку планових перевірок, а тому відповідачем порушено вимоги ПК України щодо порядку та підстав призначення планової документальної перевірки.

Реалізація права на проведення планової перевірки, в тому числі і на прийняття рішення про її проведення у відповідача виникає тільки за умови дотримання вимог встановлених чинними нормами ПК України.

Позивач зазначив, що контролюючим органом до початку перевірки направлено письмову вимогу про надання підтверджуючих документів та пояснень у зв'язку із проведенням планової документальної виїзної перевірки, хоча згідно ст. 85 ПК України, обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Крім того, фактично планова виїзна перевірка взагалі не проводилась, а відповідачем без належного обґрунтування збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, з податку на доходи фізичних осіб, грошового зобов'язання з військового збору.

Також наголошено, що податковий орган не зазначив в акті перевірки фактичного опису порушень, які допустив позивач при визначенні суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, з податку на доходи фізичних осіб, грошового зобов'язання з військового збору.

Між тим, без фактичного обґрунтування вчинених порушень, відповідач у висновку до акта перевірки вказав, що платником занижено суми військового збору, суми податку на доходи фізичних осіб, завищено суму податкового кредиту, при цьому відповідач не досліджував суть господарських операцій позивача, що здійснювалися ним у період, що перевірявся, та не вивчав відповідну первинну документацію.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таку, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, як суб'єкт господарювання, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 07.05.2013 за адресою: АДРЕСА_1, за основним видом діяльності - роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах.

Згідно плану - графіку проведення документальних перевірок на I квартал 2017 року, ФОП ОСОБА_2 включено до графіку проведення перевірок на лютий 2017 року за період діяльності з 01.01.2014 по 31.12.2016.

13.01.2017 начальником ГУ ДФС у Черкаській області видано наказ № 24 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2.», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, ЄСВ за період з 08.05.2013 по 31.12.2016. Термін проведення перевірки з 17.02.2017 по 02.03.2017. Даний наказ ФОП ОСОБА_2 отримано 17.01.2017 у відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №849.

16.02.2017 на підставі п. 77.1 та п. 77.4 ст. 77 ПК України, сформовано направлення на перевірку №290/23-00-13-0124, № 254/23-00-13-0124, які вручені представнику позивача за довіреністю 20.02.2017.

Для проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2, ревізорами-інспекторами контролюючого органу здійснено вихід на податкову адресу (реєстрації), про те, за адресою - АДРЕСА_1, ОСОБА_2 був відсутній, про що складено акт від 17.02.2017 №24/23-00-13-0117/НОМЕР_1 «Про відсутність встановлення місцезнаходження».

У відповідності до вимог ст. 85 ПК України ГУ ДФС у Черкаській області на податкову адресу ФОП ОСОБА_2 направлявся лист (запит) від 17.02.2017 № 3389/23-00-13-0107, який вручено ОСОБА_2 18.02.2017, а також лист (запит) від 21.02.2017 за № 3772/23-00-13-0107, який вручено ОСОБА_2 - 23.02.2017 щодо надання підтверджуючих первинних документів.

Відповіді та підтверджуючих документів на вищевказані запити контролюючим органом не отримано, про що складено акти про ненадання документів на перевірку від 21.02.17 №32/23-00-13-0117/НОМЕР_1; від 22.02.17 № 33/23-00-13-0117/НОМЕР_1; від 23.02.17 № 40/23-00-13-0117/НОМЕР_1.

23.02.2017 ФОП ОСОБА_2 надано лист за вх. № 89 про відмову у наданні документів у зв'язку з незаконним проведенням перевірки.

За наслідками планової перевірки в приміщенні ДФС (у зв'язку з не встановленням місцезнаходження ФОП ОСОБА_2.) складено акт № 99/23-00-13-0117/НОМЕР_1 від 10.03.2017 про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2016, ЄСВ за період з 08.05.2013 по 31.12.2016.

Актом перевірки зафіксовано порушення ПК України, а саме:

- п.177.2, п. 177,4 ст. 177 Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2014р., 2015р. та 2016р. на загальну суму 2682694,87грн в тому числі за 2014р. - 595048,97грн, за 2015р. - 1015702,03грн, за 2016р. - 1071943,87грн.;

-ст. 168, ст. 163, п. 161 Підрозділу 10 Інших перехідних положень Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано військовий збір на загальну суму 165924,43грн., в т. ч. за 2015 рік на суму 76595,78 грн., за 2016 рік на суму 89328,66 грн.;

-пп. 1,2 п. 1 ст. 7 та абз. 3 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в результаті чого донараховано єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 242210, 37грн., в тому числі за 2014р. - 77718, 28 грн., за 2015р. - 77967,99 грн. та за 2016р. на суму 86524, 10грн.;

-пп. 44.6 ст. 44, п. 198, 198,6 ст. 198, пп. 200,1 ст. 200, пп. 201,1 ст. 201 Податкового Кодексу України, в результаті чого донараховано податку на додану вартість, на загальну суму 2813642 грн., в тому числі за березень 2014 року на суму 51933 грн., за квітень 2014 року на суму 50167 грн., за травень 2014 року на суму 47583 грн., за червень 2014 року на суму 59633 грн., за липень 2014 року на суму 68667 грн., за серпень 2014 року на суму 68217 грн., за вересень 2014 на суму 62450 грн., за жовтень 2014 року на суму 77917 грн., за листопад 2014 року на суму 58667 грн., та грудень 2014 року на суму 90750 грн., за січень 2015 року на суму 32623 грн., за лютий 2015 року на суму 69010 грн., за березень 2015 року на суму 74344 грн, за квітень 2015 року на суму 82161 грн., за травень 2015 року на суму 68771 грн., за червень 2015 року на суму 67585 грн., за липень 2015 року на суму 112281 грн., за серпень 2015 року на суму 93984 грн., за вересень 2015 на суму 82856 грн., за жовтень 2015 року на суму 103267 грн., за листопад 2015 року на суму 114475 грн., за грудень 2015 року на суму 87053 грн. за січень 2016 року на суму 62903 грн., за лютий 2016 року на суму 100390 грн., за березень 2016 року на суму 101237 грн., за квітень 2016 року на суму 91325 грн., за травень 2016 року на суму 87897 грн., за червень 2016 року на суму 103189 грн., за липень 2016 раку на суму 110566 грн., за серпень 2016 року на суму 136168 грн., за вересень 2016 та суму 103236 грн, за жовтень 2016 року на суму 103581 грн., за листопад 2016 року на суму 110725 грн., за грудень 2016 року на суму 71431 грн.

На підставі висновків вищевказаного акту перевірки відповідачем прийняті, податкові повідомлення-рішення від 24.03.2017: №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі 3570050 грн.; №, яким донараховано податок на доходи фізичних осіб в розмірі 3353368,59грн.; №, яким донараховано військовий збір в розмірі 207405,54грн.; №, яким донараховано штраф в розмірі 510 грн.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями позивач звернувся до суду.

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 в адміністративній справі № 823/716/17, скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05.09.2017 та постановлено нову, якою в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним наказу № 24 від 13.01.2017, вимоги № Ф- та рішення № від 24.03.2017 - відмовлено в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (пп.62.1.3. п.62.1. ст.62 Кодексу).

Щодо правового обґрунтування визнати протиправними (незаконними) дії відповідача з проведення документальної планової виїзної перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок. (пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України).

Згідно п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 02.06.15 № 524. План-графік перевірок затверджується щоквартально.

На виконання Наказу № 524 ДФС України листом від 14.12.2016 року надіслано до Головних управлінь ДФС в областях завдання щодо формування плану - графіка на 1 квартал 2017 року.

Головним управлінням ДФС у Черкаській області, з метою здійснення відбору платників податків для включення до плану - графіка перевірок на І квартал 2017 року, надіслано листи до територіальних Державних податкових інспекцій та їх відділень. ДПІ проведено аналіз платників з найбільшим ступенем ризику та надіслано перелік платників з аналітичними довідками по платниках до Головного управління ДФС у Черкаській області.

На підтвердження дотримання всіх процесуальних дій відповідачем надано листи про порядок проведення перевірок.

Відповідно до п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України, про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Відповідно до п. 85.2. ст. 85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки. Забороняється витребування документів від платника податків будь-якими посадовими (службовими) особами контролюючих органів у випадках, не передбачених цим Кодексом. (п. 85.1. ст. 85 Податкового кодексу України)

У відповідності до вимог ст. 85 ПКУ відповідачем на податкову адресу позивача направлявся лист (запит) поштою рекомендованим листом від 17.02.2017 №3389/25-00-13-0107 з повідомленням про вручення, вручено під підпис ОСОБА_2 18.02.2017, а також лист від 21.02.2017 №3772/23-00-13-0107, який вручено під підпис ОСОБА_2 23.02.2017 щодо надання підтверджуючих первинних документів за перевіряємий період.

Відповіді та підтверджуючих документів на вищевказані запити не отримано, про що складено акти про ненадання документів на перевірку від 21.02.17 № 32/23-00-15-0117/НОМЕР_1; від 22.02.17 № 33/23-00-13-0117/НОМЕР_1; від 23.02.17 № 40/23-00-1 0117/НОМЕР_1.

23.02.2017 позивачем надано лист (вх. 23.02.17 № 89) без надання підтверджуючих документів для проведення документальної планової виїзної перевірки.

Щодо посилання відповідача, що до 25 грудня 2016 року план - графік на 2017 рік фізично не міг бути розміщеним на офіційному веб-сайті, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Законом України від 21.12.2016 № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», а саме, зобов'язано оприлюднювати на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки план - графік документальних планових перевірок на поточний рік. Вказана норма набрала чинності з 01 січня 2017 року.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів вважає зазначені вище посилання відповідача обґрунтованим.

Щодо посилання позивача на те, що планова виїзна перевірка взагалі не проводилась, оскільки посадовими органами проведено останню в приміщенні ДФС, в наслідок встановлення відсутності місцезнаходження ФОП ОСОБА_2 за податковою адресою - АДРЕСА_1, (акт від 17.02.2017 №24/23-00-13-0117/НОМЕР_1), який в свою чергу виключає не допуск посадових осіб до перевірки, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції вважає зазначені вище посилання необґрунтованими.

Окрім зазначеного, враховує постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 в адміністративній справі № 823/716/17, якою підтверджено правомірність винесеного контролюючим органом наказу № 24 від 13.01.2017 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки».

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, дії контролюючого органу з проведення документальної планової виїзної перевірки позивача з 17.02.2017 до 02.03.2017 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 до 31.12.2016, єдиного соціального внеску за період діяльності з 08.05.2013 до 31.12.2016 є правомірними, а тому дана позовна вимога не підлягає до задоволення.

Що ж стосується спірних податкових повідомлень-рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Так, актом перевірки встановлено, що за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року ФОП ОСОБА_2 здійснював господарську діяльність на загальній системі оподаткування. Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатку 5/ф4/ф2 до податкових декларацій за 2014-2016 p.p., з даними встановленими в ході перевірки, виявлені розбіжності з причин включення підприємцем до річної декларації витрат, які не підтверджені первинними та розрахунковими документами та не пов'язані з ведення господарської діяльності за 2014р. - 3514601 грн., за 2015р.-5106385,14 грн., за 2016р. - 5955243,71 грн., чим порушено п. 177,4 ст. 177 Податкового Кодексу України, що призвело до завищення даного показника на загальну суму 14576229,85 грн., в тому числі за 2014р. - 3514661 грн., за 2015р. - 5106385,14 грн., за 2016p. - 5955243,71 грн.

ФОП ОСОБА_2 відмовився надати посадовим особам органу ДФС письмові пояснення щодо встановлених порушень.

Відповідно до абз. 2 п. 167.1 ст. 167 Податкового Кодексу України, встановлено, у разі якщо загальна сума, отриманих платником податку у звітному податковому місяці, доходів перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17% суми перевищення, з урахуванням податку сплаченого за ставкою 15% (2014 рік), ставка податку становить 20% суми перевищення, з урахуванням податку сплаченого за ставкою 15% (2015 рік) та ставка податку становить 18% у 2016 році.

Таким чином, податок з доходів фізичних осіб - суб'єктів господарювання ФОП ОСОБА_2 складає: за 2014 рік - донараховано податку з доходу фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, що підтягає сплаті до бюджету з урахуванням самостійно сплаченого податку підприємцем за результатами річного декларування, в розмірі 595048,97 грн.; за 2015 рік - донараховано податку з доходу фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, що піддягає сплаті до бюджету з урахуванням самостійно сплаченого податку підприємцем за результатами річного декларування, в розмірі 1015702,03 грн.; за 2016 рік - донараховано податку з доходу фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, що підлягає сплаті до бюджету з урахуванням самостійно сплаченого податку підприємцем за результатами річного декларування, в розмірі 1071943,87 грн.

За невірне визначення податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб - суб'єктів господарювання на підставі п. 123,1 ст. 123 та пп. 129.1.2 п. 129.1 ст. 129 Податкового Кодексу України до ОСОБА_2 застосовані штрафні санкції та нарахована пеня.

Згідно даних акта перевірки, перевіркою встановлено, що первинними документами, відповідно до яких обліковуються суми, на які нараховується єдиний внесок, є декларації про майновий стан і доходи за 2013р., 2014р., 2015р. та за 2016р. Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що піддягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок встановлено заниження чистого доходу на загальну суму 14576 229,85 грн., в тому числі за 2014р. - 3514601 грн., за 2015р. - 5306385,14 грн., за 2016р. - 5955243,71 грн., чим порушено п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%, встановлено заниження суми єдиного внеску за 2014р. - 77718,28 грн., за 2015р. -77967,99 грн., а також нараховується єдиний внесок у розмірі 22%, встановлено заниження суми внеску за 2016р. на суму 86524,10 грн., в зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_2 невірно визначено суму доходу, отриманого від господарської діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, що призвело до недоплати єдиного внеску, чим порушено пункт 2 частини 1 статті 7 та абзацу 3 частини 8 етапі 9 Закону України від 08.10.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Перевіркою правильності нарахування і сплаті військового збору ФОП ОСОБА_2 з підприємницької діяльності встановлено його заниження за 2015 рік на суму 5106385,14грн, та за 2016 рік на суму 3955243,71грн., в результаті порушень зі сплати ПДФО. Тобто, позивачем допущено порушення ст. 168, ст. 163, п. 16-1 Підрозділу 10 Інших перехідних положень Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано військовий збір на загальну суму 165924,43 грн, в т.ч. за 2015 рік на суму 76595,78 грн., за 2016 рік на суму 89328,66 грн. Також, за невірне визначення військового збору, на підставі п. 123.1 ст. 123 та пп. 129.1.1 «б» п. 129.1 ст. 129 Податкового Кодексу України застосовані штрафні санкції та нарахована пеня.

За період з 01.01.2014 по 31.12.2016 ФОП ОСОБА_2 задекларовано податкових зобов'язань по податку на додану вартість у сумі 2936382 гривень. Перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 р. не встановлено їх заниження або завищення, однак перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 встановлено його завищення всього у сумі 2900226 грн. в тому числі за січень 2014 року на суму 20492 грн., за лютий 2014 року на суму 42200 грн., за березень 2014 року на суму 51933 грн., за квітень 2014 року на суму 50167 грн., за травень 2014 року на суму 47583 грн., за червень 2014 року на суму 59633 грн., за липень 2014 року на суму 68667 грн., за серпень 2014 року на суму 68217 грн., за вересень 2034 на суму 62450 грн., за жовтень 2014 року на суму 77917 грн., за листопад 2014 року на суму 58667 грн., за грудень 2014 року на суму 90750 грн., за січень 2015 року на суму 32623 грн., за лютий 2015 року на суму 69610 грн., за березень 2015 року на суму 74344 грн., за квітень 2015 року на суму 82161 грн., за травень 2015 року на суму 68771 грн., за червень 2015 року на суму 67585 грн., за липень 2015 року на суму 112281 грн., за серпень 2015 року на суму 93984 грн., за вересень 2015 на суму 82856 грн., за жовтень 2015 року на суму 108802 грн., за листопад 2015 року на суму 118437 грн., за грудень 2015 року на суму 87053 грн., за січень 2016 року на суму 68869 грн., за лютий 2016 року на суму 104326 грн., та березень 2016 року на суму 102773 грн., за квітень 2016 року на суму 97325 грн., за травень 2016 року на суму 87897 грн., за червень 2016 року на суму 103789 грн., за липень 2016 року на суму 113690 грн., за серпень 2016 року на суму 136201 грн., за вересень 2016 на суму 103236 грн., за жовтень 2016 року на суму 103581 грн., за листопад 2016 року на суму 10725 грн., за грудень 2016 року на суму 71431 грн.

ФОП ОСОБА_2 не надав до перевірки підтверджуючих первинних документів, щодо виникнення податкового кредиту: податкові накладні, реєстри отриманих податкових накладних, прибуткові накладні, банківські документи, тощо. По даному факту складено акти про ненаданкя документів на перевірку від 21.02.2017 № 32/23-00-13-0117/НОМЕР_1; від 22.02.2017 № 33/23-00-13-0117/НОМЕР_1; від 23.02.2017 № 40/23-00-13-0117/НОМЕР_1.

Згідно п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтвердженого податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст.ст. 1, 9 Закону № 996 господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства; факти здійснення господарських операцій підтверджуються первинними документами.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Позивачем не виконано вимоги статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» щодо документального оформлення фактів здійснення господарських операцій та не дотримано вимог статті 198 Податкового кодексу України, не надано всі передбачені діючим законодавством України документи, в тому числі податкові накладні, складені у відповідності до п. 201.1 статті 201 Податкового кодексу України особами, які зареєстровані як платники податку у порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем під час проведення перевірки відмовлено перевірячим в наданні документів, які стосуються предмета перевірки. Так само, будь - які документи на підтвердження позиції платника податків не було додано і до заперечень на акт перевірки.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішення суб'єкта владних повноважень, суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття.

Таким чином, оскільки позивачем в порушення вимог податкового кодексу України, не виконано обов'язку щодо надання документів, які стосуються предмету перевірки, подані позивачем письмові докази не могли бути об'єктивно враховані під час прийняття податкових повідомлень - рішень, а відтак, суд їх також не враховує.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень доведено суду правових дій по проведенню перевірки та обґрунтованість винесених ППР.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім цього, відповідно до правил ст. 139 КАС України, ст. ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI колегія суддів вирішує питання про стягнення судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Станом на 01 січня 2017 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складав 1 600, 00 грн.

Ціна позову у даній справі становить 7 078 337,13 грн.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову фізичною особою або фізичною особою - підприємцем тавка удового збору становить - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Таким чином, загальна сума до сплати при подачі апеляційної скарги становить: 12 000, 00 грн.

На підставі зазначеного вище, загальна сума, що підлягає стягненню з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України, за подачу апеляційної скарги на рішення суду, становить - 12 000, 00 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року - без змін.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1, ІНПП НОМЕР_1) до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 12 000 грн. (стягувач: Державна судова адміністрація України; код за ; банк отримувача: ГУ КСУ у м. Києві; код банку отримавача: 899998; рахунок отримувача: 1055; код класифікації доходів бюджету: 22030101).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 27 березня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.П. Мельничук