Справа № 9901/636/18
Суддя: Саприкіна Ірина Валентинівна
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2019 року

м. Київ

Справа № 9901/636/18

Провадження № 11-1237асі18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

головуючого судді Князєва В. С.,

судді-доповідача Саприкіної І. В.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Сергійчук Л. Ю.,

позивача - ОСОБА_4,

представника Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - Карлаша Д. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (головуючий суддя Желтобрюх І. Л., судді Бевзенко В. М., Білоус О. В., Данилевич Н. А., Смокович М. І.) від 25 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), у якому просив: визнати протиправними дії Комісії щодо внесення його анкетних даних до п. 233 списку суддів місцевих та апеляційних судів, стосовно яких заплановано проведення кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді (далі - Список суддів) на офіційному сайті ВККС у підрозділі «Судді, стосовно яких призначено проведення кваліфікаційного оцінювання» розділу «Оцінювання», та зобов?язати відповідача видалити ці анкетні дані зі Списку суддів; визнати протиправними дії щодо внесення Комісією анкетних даних позивача до п. 231 графіка проведення іспитів та час реєстрації їх учасників під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді на офіційному сайті ВККС у підрозділі «Призначено кваліфікаційне оцінювання 2188 суддів на відповідність займаній посаді та визначено дати проведення іспиту» розділу «Новини»; зобов?язати відповідача видалити такі дані із зазначеного графіка.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішенням від 25 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовив.

Не погодившись із таким судовим рішенням з підстави порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_4 подав до Великої Палати Верховного Суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду не вмотивував оскаржуване рішення, неповно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не застосував норм міжнародного права. Також, на думку скаржника, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у залученні Ради суддів України та Громадської організації «Всеукраїнська асоціація адміністративних судів» до участі у справі як третіх осіб. При цьому ОСОБА_4 вважає, що при постановленні ухвали від 16 липня 2018 року, якою, зокрема, відмовлено у залученні третіх осіб, Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду не врахував наявності конфлікту інтересів у судді Желтобрюх І. Л., яка є членом Громадської організації «Всеукраїнська асоціація адміністративних судів» і, на думку скаржника, повинна була заявити самовідвід від участі в розгляді цієї справи, а тому оскаржуване ним судове рішення постановлено неповноважним судом, у зв?язку з чим також підлягає скасуванню.

Відмовляючи в задоволенні позову, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затверджене рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (далі - Положення), не вимагають від ВККС прийняття окремого рішення щодо планування заходів з проведення оцінювання, а тому при внесенні анкетних даних позивача до Списку суддів, а також до графіка проведення іспитів Комісія діяла в межах та у спосіб наданих їй законом повноважень. Крім того, за позицією суду, позивач не навів жодної норми закону, яку, на його думку, порушив відповідач у спірних правовідносинах.

03 січня 2019 року до Великої Палати Верховного Суду від ВККС надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Комісія підтримує правову позицію суду першої інстанції та зазначає, що ВККС діяла на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду встановила таке.

Президент України Указом від 07 червня 2007 року № 510/2007 призначив ОСОБА_4 на посаду судді Херсонського окружного адміністративного суду строком на п'ять років, а Верховна Рада України Постановою від 21 жовтня 2010 року № 2635-VI обрала його суддею цього ж суду безстроково.

08 травня 2018 року на офіційному веб-сайті ВККС у підрозділі «Судді, стосовно яких призначено проведення кваліфікаційного оцінювання» розділу «Оцінювання» опубліковано Список суддів, серед яких зазначено і суддю Херсонського окружного адміністративного суду ОСОБА_4

У подальшому рішенням від 07 червня 2018 року № 133/зп-18 ВККС на підставі п. 20 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII призначила кваліфікаційне оцінювання 2188 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, серед яких і судді Херсонського окружного адміністративного суду ОСОБА_4, та встановила черговість етапів проведення такого оцінювання та графіки проведення іспиту.

Цього ж дня на офіційному веб-сайті ВККС у розділі «Новини» у підрозділі «Призначено кваліфікаційне оцінювання 2188 суддів на відповідність займаній посаді та визначено дати проведення іспиту», опубліковано графік проведення іспитів та час реєстрації їх учасників під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді, відповідно до п. 231 якого внесено анкетні дані ОСОБА_4

З матеріалів справи також вбачається, що 13 червня 2018 року ОСОБА_4 направив до ВККС запит, у відповідь на який 22 червня 2018 року Комісія повідомила позивача, що розміщений на веб-сайті 08 травня 2018 року Список суддів окремим рішенням Комісії не затверджувався, а тому надання копії такого документа не вбачається можливим.

За таких обставин, не погодившись із діями ВККС щодо внесення його анкетних даних до Списку суддів та графіка проведення іспиту, ОСОБА_4 звернувся до суду із цим адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Судове рішення за наслідками розгляду зазначеного позову є предметом перегляду в апеляційному порядку в цьому судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані на противагу їм аргументи ВККС, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як зазначено в параграфі 42 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки, з метою сприяння ефективному здійсненню правосуддя та постійному підвищенню його якості відповідно до параграфа 58 держави-члени мають впроваджувати системи оцінювання суддів органами судової влади.

За параграфом 58 цієї Рекомендації системи для оцінювання роботи суддів мають ґрунтуватися на об'єктивних критеріях, які повинен оприлюднити компетентний судовий орган. Процедурою має бути передбачений дозвіл суддям висловлювати погляди щодо власної діяльності та її оцінювання, а також оскаржувати оцінювання в незалежному органі влади або суді.

З набранням чинності 30 червня 2016 року Закону України № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон

№ 1401-VIII) та Закону № 1402-VIII в Україні розпочалась судова реформа, яка передбачала, серед іншого, й підвищення вимог та професійних стандартів для суддівського корпусу.

Так, за приписами підп. 4 п. 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України (у редакції Закону № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.

У висновках Консультативної ради європейських суддів (КРЄС) № 17 (2014) «Щодо оцінювання діяльності суддів, якості правосуддя і поваги до незалежності судової влади» та № 18 (2015) «Щодо позиції судової влади та її відносини з іншими гілками влади в умовах сучасної демократії» наголошено, що незалежність суддів не означає, що судді не несуть відповідальності за свою діяльність. Необхідно підтримувати та підвищувати якість й ефективність судових систем в інтересах усіх громадян. Метою індивідуального оцінювання суддів має бути вдосконалення судової системи та забезпечення її якомога вищої якості. Оцінювання суддів проводиться для визначення можливостей окремих суддів, якості й кількості завдань, які вони виконали, а також установлення сильних і слабких ланок судової системи. Оцінювання може допомогти підтримати або навіть підвищити якість судової системи. Воно повинне допомогти у підтримці довіри громадськості до судочинства.

Тобто система оцінювання суддів, як одна зі складових судової реформи, впроваджувалась для сприяння ефективному здійсненню правосуддя та підвищенню якості судової системи держави. Метою кваліфікаційного оцінювання є визначення здатності судді й надалі здійснювати правосуддя за критеріями компетентності, професійної етики та добропорядності.

Слід також зазначити, що кваліфікаційне оцінювання запроваджено щодо усіх суддів, яких призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, тобто процес оцінювання не має вибіркового характеру та не має на меті зашкодити репутації окремих суддів, у тому числі й позивача.

Пунктом 20 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом.

Повноваження Комісії щодо проведення кваліфікаційного оцінювання суддів закріплено також у п. 7 ч. 1 ст. 93 Закону № 1402-VIII.

Відповідно до ст. 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є: 1) заява судді (кандидата на посаду судді) про проведення кваліфікаційного оцінювання, у тому числі для участі у конкурсі; 2) рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (ч. 4 ст. 83 Закону № 1402-VIII).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді), показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення визначенні Положенням, відповідно до п. 1 розд. І якого кваліфікаційне оцінювання - це встановлена законом та цим Положенням процедура визначення ВККС здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді або оцінювання відповідності судді займаній посаді за визначеними законом критеріями.

Згідно з п. 8 розд. ІІІ Положення інформація про проведення кваліфікаційного оцінювання розміщується на офіційному веб-сайті Комісії.

Таким чином, оскаржувані позивачем дії Комісії щодо розміщення 07 червня 2018 року на офіційному веб-сайті інформації (новини) стосовно призначення кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді (у тому числі й позивача) та визначення графіка проведення іспиту вчинені ВККС на підставі її рішення від 07 червня 2018 року № 133/зп-18, тобто в порядку, передбаченому Положенням, ст. 83 та п. 20 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

При цьому Велика Палата Верховного Суду погоджується з позицією суду першої інстанції, що метою таких дій було доведення Комісією інформації до певного кола суб'єктів, яких вона безпосередньо стосується, про заплановані щодо них заходи з оцінювання. Відомостей, які можна було б розцінити, як дискредитацію позивача як судді чи приниження його репутації, таке повідомлення не містить.

Велика Палата Верховного Суду також вважає безпідставними твердження ОСОБА_4 щодо протиправності дій ВККС з оприлюднення 08 травня 2018 року на офіційному веб-сайті новини, в рубриці «Комісія визначила список суддів, стосовно яких буде проведено кваліфікаційне оцінювання» з огляду на таке.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 2-4 розд. V Положення кваліфікаційне оцінювання для підтвердження відповідності судді займаній посаді проводиться у складі колегії Комісії. Кваліфікаційне оцінювання на відповідність судді займаній посаді проводиться відповідно до спеціалізації суду, відповідність у якому підтверджується. Для участі у кваліфікаційному оцінюванні з метою підтвердження відповідності займаній посаді суддя повинен зареєструвати на офіційному веб-сайті ВККС свої наміри на проходження такого оцінювання або подати до Комісії заяву у довільній формі.

При цьому Закон № 1402-VIII та Положення не встановлюють обов?язку для ВККС приймати окреме рішення щодо планування заходів з проведення оцінювання.

Таким чином, опублікований 08 травня 2018 року ВККС Список суддів був спрямований на доведення до суддів інформації щодо необхідності повідомлення про спеціалізацію, за якою вони мають намір проходити оцінювання, а також на інформування громадськості про вжиття ВККС заходів щодо підготовки до проведення оцінювання чергової групи суддів на відповідність займаній посаді, а тому при внесенні анкетних даних позивача до зазначеного Списку суддів Комісія діяла в межах та у спосіб наданих їй повноважень.

Крім того, позивач у судовому засіданні, як і у своєму позові, не навів жодної законодавчої норми, яку, на його думку, у спірних правовідносинах порушила Комісія.

Також Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність доводів ОСОБА_4, що внесення анкетних даних до Списку суддів порушує його право на повагу до гідності, приватного і сімейного життя та завдає шкоди його репутації як судді, оскільки позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що порушення вказаних прав дійсно відбулося та призвело до будь-яких негативних наслідків.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ВККС при внесенні анкетних даних ОСОБА_4 до Списку суддів, а також до графіка проведення іспитів діяла в межах та у спосіб наданих їй законом повноважень.

Крім того, обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_4 зазначає, що Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду безпідставно відмовив йому в залученні до участі у розгляді цієї справи третіми особами Ради суддів України та Громадської організації «Всеукраїнська асоціація адміністративних судів», що призвело до порушення його прав і постановлення нелегітимного судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду не приймає наведену позицію скаржника з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи.

На думку ОСОБА_4, Рада суддів України як вищий орган суддівського самоврядування, не може залишатись осторонь ситуації, що склалась у сфері дотримання конституційних гарантій самостійності судів, їх незалежності та недоторканності. Також позивач зазначає, що метою створення Громадської організації «Всеукраїнська асоціація адміністративних суддів» було жорстке реагування на будь-які спроби політикуму та посадових осіб здійснювати протиправний вплив на суддів, активне проведення заходів для підвищення кваліфікації суддів адміністративних судів, участь у розробленні змін у сфері правосуддя. З цих підстав рішення у цій справі нібито може вплинути на права, свободи, інтереси або обов'язки Ради суддів України та Громадської організації «Всеукраїнська асоціація адміністративних суддів».

Однак, суд першої інстанції правильно встановив, що вжиті ВККС заходи з підготовки до проведення оцінювання суддів на відповідність займаній посаді не створюють для зазначених осіб юридичних наслідків як у випадку задоволення, так, і в разі відмови в задоволенні позову, а тому Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про залучення до розгляду у цій справі Ради суддів України та Громадської організації «Всеукраїнська асоціація адміністративних судів» третіми особам без самостійних вимог на стороні позивача.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_4 зазначив про розгляд цієї справи неповажним складом суду у зв?язку з наявністю конфлікту інтересів у судді-доповідача Желтобрюх І. Л., яка є членом правління Громадської організації «Всеукраїнська асоціація адміністративних судів». На його думку, зазначені обставини є підставою для її самовідводу від участі у розгляді цієї справи за п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України.

Однак, Велика Палата Верховного Суду не погоджується з наведеними аргументами скаржника з огляду на таке.

За приписами ст. 36 КАС України Суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого ст. 31 цього Кодексу. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, при підготовці цієї справи до судового розгляду суддя-доповідач Желтобрюх І. Л. не встановила наявності обставин, які б давали підстави для її самовідводу.

Такі підстави не були визначені й Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді 25 вересня 2018 року позовної заяви ОСОБА_4 При цьому позивачу, який був присутній 25 вересня 2018 року у судовому засіданні суду першої інстанції, було роз?яснено, серед іншого, і його право на відвід складу суду, однак таким правом він не скористався, тобто на час розгляду справи в позивача не виникло жодних претензій чи сумнівів щодо легітимності складу суду.

Натомість заявлення суддею безпідставного і невмотивованого самовідводу від участі в розгляді справи становить окрему підставу для притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки може бути розцінено, як самоусунення від здійснення судочинства.

Зважаючи на зазначене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що доводи ОСОБА_4 про розгляд цієї справи неповажним судом є необґрунтованими і не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вважає безпідставними посилання ОСОБА_4 на рішення Європейського суду справедливості від 17 грудня 2018 року у справі № С-619/18R за позовом Європейської комісії проти Польщі, яке долучене до матеріалів справи за його клопотанням від 12 березня 2019 року, оскільки правові позиції, сформульовані у рішеннях зазначеного суду, можуть враховуватися адміністративними судами як аргументація, міркування стосовно гармонійного тлумачення національного законодавства України згідно з усталеними стандартами правової системи Європейського союзу, однак не як правова основа (джерело права) врегулювання відносин, щодо яких виник спір.

Варто наголосити й на тому, що рішення Європейського суду справедливості діють лише у межах правової системи Європейського Союзу, до членів-держав якого Україна на даний час не входить.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правових висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_4 не спростував.

ТакожВелика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_4 про стягнення з відповідача судових витрат за нотаріально завірений переклад зазначеного вище рішення Європейського суду справедливості, оскільки положеннями ст. 138 КАС України передбачено компенсацію витрат, пов?язаних з витребуванням доказів. Однак такий доказ (нотаріально завірений переклад рішення Європейського суду справедливості від 18 грудня 2018 року) позивач направив 07 березня 2019 року до Великої Палати Верховного Суду з власної ініціативи. Крім того, відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати підлягають повному або частковому відшкодуванню у разі задоволення позову (або його частини) сторони, яка не є суб?єктом владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене та керуючись ст. 241-243, 266, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Князєв

Суддя-доповідач І. В. Саприкіна

Судді

Н. О. Антонюк Н. П. Лященко

С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко

В. В. Британчук Л. І. Рогач

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

В. І. Данішевська О. С. Ткачук

О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич

Л. М. Лобойко О. Г. Яновська