Справа № 826/19912/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2019 року № 826/19912/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ефективні інвестиції»
доДержавної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
представники сторін:позивача - Шмигленко В.О.; відповідача - не прибув,

ВСТАНОВИВ:

19.12.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія ефективні інвестиції» (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.09.2016 № 5 про зобов'язання позивача сплатити штраф в розмірі 20% у сумі 29 578,38 грн за платежем податок на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що спірне податкове повідомлення-рішення є безпідставним та необґрунтованим; скарги позивача на вказане податкове повідомлення-рішення, подані в адміністративному порядку, були залишені без задоволення; 16.01.2014 позивачем була подана податкова декларація з ПДВ за грудень 2013 року; 30.01.2014 позивачем був поданий уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок; 30.01.2014 позивач сплатив ПДВ за грудень 2013 року в сумі 5120,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 37; 27.04.2016 позивач подав уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок за грудень 2013 року; протягом 2014-2016 років з боку відповідача не було жодних повідомлень про неприйняття податкової декларації з ПДВ за грудень 2013 та уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ за грудень 2013 року або про порушення позивачем строків сплати податкових зобов'язань з ПДВ; відповідно до п. 200.10 ст. 200 ПК України протягом 30 днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних; в порушення п. 200.10.ст. 200 ПК України відповідач провів камеральну перевірку значно пізніше; акт камеральної перевірки був надісланий позивачу з порушенням строків, встановлених п. 86.2 ст. 86 ПК України.

Справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу було передано судді Літвіновій А.В.

26.01.2017 ухвалою суду було відкрито провадження в адміністративній справі № 826/19912/16 та призначено справу до судового розгляду 03.07.2017.

03.07.2016 у зв'язку із перебуванням судді Літвінової А.В. на лікарняному справа № 826/19912/16 була знята із судового розгляду; судове засідання призначено на 27.11.2017.

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 7491 від 11.10.2017 справу № 826/19912/16 передано на повторний автоматичний розподіл. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової cправи від 13.10.2017 справу № 826/19912/16 передано на розгляд судді Пащенку К.С.

Ухвалою від 06.11.2017 суддя Пащенко К.С. прийняв справу до свого провадження та призначив до судового розгляду у судовому засіданні на 23.01.2018.

В судовому засіданні 23.01.2018 суд, заслухавши пояснення представників сторін, долучивши до матеріалів справи надані представником позивача копії платіжних доручень, зобов'язав відповідача надати до матеріалів справи облікову карту платника податків та оголосив перерву в судовому засіданні до 27.02.2018.

29.01.2018 до суду надійшло клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи витягів з інтегрованої картки платника за 2013-2016 роки.

В судовому засіданні 27.02.2018 суд, заслухавши пояснення представників сторін, зобов'язав відповідача надати детальний розрахунок по платежам та оголосив перерву в судовому засіданні до 02.04.2018.

05.03.2018 до суду надійшли додаткові письмові пояснення відповідача із розширеним витягом з інтегрованої картки платника з 2014 по 2016 роки.

29.03.2018 до суду від позивача надійшов порівняльний розрахунок.

В судовому засіданні 02.04.2018 суд, заслухавши представника позивача та зважаючи на заявлене клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, ухвалив адміністративну справу, відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, розглядати в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві було проведено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати податків до бюджету позивачем. За результатами перевірки встановлено, що платник податків порушує терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі 14 7891,9 грн., про що складено Акт № 321/26-55-12-05 від 02.09.2016.

На підставі Акту винесено податкове повідомлення-рішення № від 02.09.2016, яким позивачу за порушення строку сплати суми зобов'язання з ПДВ, визначеного п. 57.1 ст. 57 ПК України, нараховано штраф в розмірі 20% у сумі 29 578,38 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до ГУ ДФС у м. Києві із скаргою (вих. № 165 від 15.09.2016), в якій просив спірне податкове повідомлення-рішення скасувати.

Рішенням ГУ ДФС у м. Києві про результати розгляду первинної скарги (вих. № 24093/10/26-15-10-01-35 від 14.11.2016) позивачу було відмовлено в задоволенні скарги.

22.11.2016 позивач звернувся до ДФС України із скаргою (вих. № 175 від 22.11.2016), в якій просив рішення ГУ ДФС у м. Києві про результати розгляду первинної скарги (вих. № 24093/10/26-15-10-01-35 від 14.11.2016) скасувати.

Рішенням (вих. № 26555/6/99-99-11-03-01-25 від 08.12.2016) ДФС України відмовила позивачу в задоволенні скарги.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням № від 02.09.2016, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 16.1.2. п. 16.1 ст. 16 ПК України (станом на час виникнення спірних відносин), встановлено, що платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Згідно із п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктами 49.1, 49.2 ст. 49 ПК України встановлено, що додаткова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно із п. 203.1. ст. 203 ПК України податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.01.2014 позивачем було подано річну податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2013 року, де в рядку 25.1 «сума ПДВ, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду та сплачується до загального/спеціального фонду державного бюджету» зазначено « 31 260».

Вказана податкова декларація була прийнята контролюючим органом та зареєстрована за № , що підтверджується квитанцією № 2 від 16.01.2014.

30.01.2014 позивач подав уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок за грудень 2013 року, згідно із яким податковий кредит було збільшено на 26 500, 00 грн., і в рядку 20.2 «зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» якого зазначено: «показник, який уточнюється - 11 716; уточнений показник - 38 216; різниця - 26 500».

Вказаний уточнюючий розрахунок був прийнятий контролюючим органом та зареєстрований за № , що підтверджується квитанцією № 2 від 30.01.2014.

27.04.2016 позивач подав уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок за грудень 2013 року, згідно із яким «позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету» (рядок 18.1), становить: 5 120, при цьому: «показник, який уточнюється - 31 620; уточнений показник - 5 120; різниця - мінус 26 500».

Вказаний уточнюючий розрахунок був прийнятий контролюючим органом та зареєстрований за № , що підтверджується квитанцією № 2 від 27.04.2016.

Згідно із п. 54.1. ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. п. 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 203.2. ст. 203 встановлено, що платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Як вбачається із матеріалів справи, 30.01.2014 позивач сплатив 5 120,00 грн. податку на додану вартість за грудень 2013 року, що підтверджується платіжним дорученням № 37.

Оскаржуючи податкове повідомлення-рішення № від 02.09.2016, позивач зазначає, що ним податок на додану вартість був сплачений вчасно, адже згідно із уточнюючим розрахунком податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок за грудень 2013 року, сума до сплати становить 5 120,00 грн, а не 31 620,00 грн, як було помилково зазначено в податковій декларації, поданій 16.01.2014.

Втім суд не погоджується із такими твердженнями позивача, з огляду на таке.

Наказом Міністерства фінансів України № 1492 від 25.11.2011 затверджено форми податкової звітності з податку на додану вартість, а саме: податкова декларація з податку на додану вартість; уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок та Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість.

Згідно із п. 4.6.3. Розділу ІV Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, якщо за результатами поточного звітного (податкового) періоду платником податку визначено від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту (заповнено рядок 19 декларації), така сума:

- у декларації 0110 враховується у зменшення суми податкового боргу за попередні звітні (податкові) періоди з податку на додану вартість, у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до Кодексу (відображається у рядку 20.1 декларації), а решта зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (відображається у рядку 20.2 декларації поточного звітного (податкового) періоду та переноситься до рядка 21.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду);

- у деклараціях 0121 - 0123/0130/0140 зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (відображається у рядку 20.2 декларації поточного звітного (податкового) періоду та переноситься до рядка 21.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду).

Відповідно до п.п. 1-3 розділу VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, у графі 4 уточнюючого розрахунку відображаються відповідні показники декларації звітного періоду, який виправляється. У разі якщо до декларації за цей звітний період раніше вносилися зміни, у графі 4 відображаються відповідні показники графи 5 останнього уточнюючого розрахунку, який подавався до декларації звітного (податкового) періоду, що виправляється. У графі 5 уточнюючого розрахунку відображаються відповідні показники з урахуванням виправлення. У графі 6 відображається сума помилки (абсолютне значення).

Згідно із п. 6 розділу VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість у разі виправлення показника рядка 20.2 декларації, значення із графи 6 такого рядка враховується при визначенні значення рядка 21.1 декларації за звітний період, у якому подано відповідний уточнюючий розрахунок.

Як зазначалось вище, 30.01.2014 позивач подав уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок за грудень 2013 року, в рядку 20.2 «зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» якого зазначено: «показник, який уточнюється - 11 716; уточнений показник - 38 216; різниця - 26 500».

Тобто сума 26 500, 00 грн. була внесена позивачем в рядок 20.2, який передбачає зарахування до складу наступного звітного (податкового) періоду, замість внесення її до рядка 20.1 «зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість».

Таким чином, сума 26 500, 00 грн. була правомірно не зарахована відповідачем у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість за грудень 2013 року, що, в свою чергу, свідчить, що задеклароване позивачем податкове зобов'язання з податку на додану вартість за грудень 2013 року не було в повному розмірі та вчасно перераховано до державного бюджету.

Відповідно до п. 57.1. ст. 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до п.п. 54.3.5. п. 54.3. ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом.

Згідно із п. 58.1. ст. 58 ПК України у разі, коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 02.09.2016 було прийнято відповідачем згідно із вимогами податкового законодавства.

Стосовно посилання позивача на порушення відповідачем строку проведення камеральної перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 62.1.3. п. 62.1. ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно із п. 75.1. ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального (п.п. 75.1.1. п. 75.1. ст. 75 ПК України).

Пунктом 76.1. ст. 76 ПК України встановлено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Згідно із 86.2. ст. 86 ПК України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до п. 86.8. ст. 86 ПК України, податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

У відповідності до п. 102.1. ст. 102 ПК України, контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Отже, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів з питань проведення камеральних перевірок, урегульовані Податковим Кодексом України.

Так, розділ ІІ «Адміністрування податків, зборів, платежів» цього Кодексу, який визначає право податкового органу на проведення камеральних перевірок з питань адміністрування податків, не містить граничних строків проведення таких перевірок. У свою чергу, таке обмеження випливає з положень статті 102 Податкового кодексу України зі строком у 1095 днів.

В той же час, посилання позивача на наказ Міністерства доходів і зборів України від 14.06.2013 № 165 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця", п. 2.1. якого передбачає: «Рекомендовано проводити камеральні перевірки даних, заявлених у податковій звітності, протягом 30 календарних днів (якщо інше не передбачено Кодексом), що настають за граничним терміном отримання такої звітності», є необґрунтованим, оскільки вказаний наказ, на порушення вимог Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 № 34/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за № 381/10661, не пройшов державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України, а отже не є нормативним актом, який встановлює права та обов'язки сторін, а відтак його положення не мають обов'язкової сили.

Аналогічна позиція викладена в постанові ВСУ від 09.02.2016 по справі № 21-4341а15.

З огляду на те, що позивачем 16.01.2014 було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2013 року, а 30.01.2014 та 27.04.2016 - уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок за грудень 2013 року, відповідачем проведено камеральну перевірку позивача з питань своєчасності сплати податків до бюджету, за результатами якої складено Акт № 321/26-55-12-05 від 02.09.2016, у строки, передбачені 102 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

При цьому, суд зазначає, що в порядку ч. 1 ст. 77 КАС України позивачем не доведено правомірність ті обґрунтованість позовних вимог.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.09.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ефективні інвестиції» - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко