Справа № 1340/5445/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1615/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року в справі №1340/5445/18 (суддя Гулкевич І.З., м. Львів, повний текст рішення складено 20.12.2018) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області №4194/626 від 05.10.2018 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України ,,Про прокуратуру; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області обчислити, призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України ,,Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-УІІ з 26 вересня 2018 року, виходячи із розрахунку 60 % від суми місячного (чинного) заробітку, згідно з довідкою прокуратури Львівської області № 18/994 від 20.09.2018.

Рішенням від 20 грудня 2019 року Львівський окружний адміністративний суд адміністративний суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні, адміністративний позов задовольнив повністю.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №4194/626 від 05.10.2018 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України ,,Про прокуратуру.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 на посаді секретаря судових засідань Яворівського районного суду Львівської області до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, м. Львів, пр. Червоної Калини,35) обчислити, призначити та виплачувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 ) пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України ,,Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-УІІ з 26 вересня 2018 року, виходячи із розрахунку 60 % від суми місячного (чинного) заробітку, згідно з довідкою прокуратури Львівської області № 18/994 від 20.09.2018.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що у розумінні ст. 86 Закону України ,,Про прокуратуру, до стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років, належить зараховувати час роботи на посадах державних службовців, які займають особи тільки з вищою юридичною освітою. Вислуга років заявниці, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 1697-VII, становить 20 років, що є недостатнім для призначення такого виду пенсії.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 311 КАС України, вважає за можливе розглянути скаргу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

З 08.02.1993 до 30.08.1996 позивач ОСОБА_1 працювала на посаді секретаря судових засідань Яворівського районного суду Львівської області, де їй присвоєно 13 ранг державного службовця, а з 05.11.1996 до 20.03.1998 - юрисконсультом військової частини НОМЕР_2 .

У червні 1999 року ОСОБА_1 закінчила Львівський державний університет ім. І.Франка за спеціальністю ,,Правознавство та здобула кваліфікацію - юрист.

В органах прокуратури позивач працює з 30.07.1998 року та за цей час обіймала посади стажиста, помічника прокурора району, помічника прокурора, прокурора відділу прокуратури області, старшого прокурора відділу та на даний час працює прокурором відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури області.

26 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Галицького відділу обслуговування громадян м. Львова (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 14.10.2014 № 1697-УІІ ,,Про прокуратуру.

За результатами розгляду даної заяви Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення про відмову у призначені пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України ,,Про прокуратуру №4194/626 від 05.10.2018 через відсутність правових підстав для її призначення, за відсутністю відповідного стажу.

Вважаючи вказане вище рішення пенсійного органу протиправним, позивач оскаржила його до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався тим, що відсутність у ОСОБА_1 диплому про вищу юридичну освіту в період роботи секретарем судових засідань з 08.02.1993 до 30.08.1996 не може бути підставою для відмови в зарахуванні цього періоду до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України ,,Про прокуратуру. А враховуючи цей період, вислуга років позивача є достатньою для призначення такої пенсії.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу за призначенням пенсії чинним є Закон України ,,Про прокуратуру № 1697-VII від 14.10.2014 (надалі-Закон № 1697-VII).

Цей Закон в частині регулювання питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури України є спеціальним законом, та повинен застосовуватися органами Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за вислугу років.

Відповідно до статті 86 Закону України ,,Про прокуратуру прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за - наявності на день звернення вислуги років, зокрема, у даному випадку, з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Пенсія призначається в розмірі 60 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування , а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії (ч.2 ст. 86 Закону № 1697-VII).

Як встановлено ч. 6 ст. 86 Закону № 1697-VII, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Аналіз норм частини 6 ст. 86 Закону № 1697-VII дає підстави для висновку, що умовою зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, часу роботи на посадах державних службовців, є як наявність кваліфікаційних вимог у вигляді вищої юридичної освіти для такої посади, так і фактична наявність у особи, що займає таку посаду, вищої юридичної освіти.

Тобто, час роботи на посадах державних службовців, які займають особи без вищої юридичної освіти, не може бути зарахованим до вказаної вислуги років.

Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові 17 травня 2016 року (справа № 552/4716/13-а).

Також, у постанові Верховного Суду України від 14 березня 2017 року (справа №344/11838/14-а) викладена правова позиція, відповідно до якої до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, не може зараховуватися трудова діяльність на посаді державного службовця, кваліфікаційні умови якої (посади) не вимагали від особи, яка її обіймала, вищої юридичної освіти, а особа, яка фактично її обіймала, такої освіти не мала; чи коли через якийсь час на підставі нормативного регулювання такі умови до згаданої посади були запроваджені, а особа, яка продовжувала її обіймати, здобула вищу юридичну освіту; або містить такі умови, але особа, яка обіймала посаду державного службовця, не мала відповідної освіти чи мала спеціальну, гуманітарну чи іншу вищу освіту, але не юридичну, тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №464/7474/16-а.

Матеріалами справи підтверджується, що починаючи з 30.07.1998 ОСОБА_1 працювала на посадах стажиста, помічника прокурора, прокурора відділу та старшого прокурора відділу. На даний час позивач працює на посаді прокурора відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Львівської області.

Станом на день подання заяви про призначення пенсії за вислугу років стаж роботи позивача склав 20 років, що є меншим, ніж той, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Щодо висновків суду першої інстанції про зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періоду роботи на посаді секретаря судових засідань Яворівського районного суду Львівської області з 08.02.1993 по 30.08.1996, колегія суддів вважає такий помилковим з тих підстав, що він суперечить положенням ч. 6 ст. 86 Закону України ,,Про прокуратуру, в яких чітко зазначено підставу зарахування до вислуги років роботу на посадах державних службовців, а саме наявність вищої юридичної освіти.

При цьому, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1697-VII як спеціального, який, зокрема, визначає підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років, а не Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, на який покликається суд першої інстанції.

Адже у даному спорі не ставиться під сумнів, що робота позивача на посаді секретаря судових засідань Яворівського районного суду Львівської області з 08.02.1993 по 30.08.1996 зараховується до стажу державної служби. Однак така не зараховується до вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі ст. 86 Закону України ,,Про прокуратуру.

Питання щодо наявності у позивача права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури повинно вирішуватися у відповідності до приписів чинного на час звернення за призначенням пенсії за вислугу років Закону України ,,Про прокуратуру № 1697-VII від 14.10.2014.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.02.2018 (№752/20817/16), від 08.06.2018 (№308/12260/16-а), від 16.05.2018 (№607/14236/16-а).

Враховуючи наведені вище обставини справи та проаналізовані норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що пенсійний орган правомірно відмовив позивачу в призначенні пенсії за вислугу років з підстав відсутності необхідного стажу на час звернення за призначенням пенсії.

Відтак, з наведених вище підстав поданий до суду адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, а тому вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року в справі №1340/5445/18 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов