Справа № 1740/2341/18
Суддя: Махаринець Д.Є.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2019 року м. Рівне №1740/2341/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є. за участю секретаря судового засідання Свінтозельської К.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 - позивач, ОСОБА_2, - представник позивача,

відповідача: представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Національної поліції в Рівненській області
про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 07.08.2018 №858 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора ювенальної превенції відділу превенції Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області, поновлення на вказаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 серпня 2018 року Головним управлянням Національної поліції в Рівненській області видано наказ за №858 від 07.08.2018 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», згідно з яким ОСОБА_1 звільнений зі служби в Національній поліції на підставі ч.1 п.6 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: за порушення службової дисципліни, пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статей 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції», правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1175, статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-ІV, що виразилось у недотриманні вимог антикорупційного законодавства України, обмежень, повязаних з проходженням служби в Національній поліції України, що у свою чергу призвело до вступу в неділові відносини з іншими особами шляхом використання свого службового становища та повязаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди, а також невжитті відповідних заходів при надходженні пропозиції щодо надання матеріальних цінностей у вигляді грошових коштів без законних на те підстав. Оскаржуваний наказ, як стверджує позивач є безпідставним, передчасним та упередженим, оскільки базується на недоведених припущеннях відповідача. Зазначає, що спірним наказом, відповідач порушив презумпцію невинуватості, оскільки вирок відносно позивача відсутній. В зв'язку з вищевикладеним просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав та вважає їх безпідставними. Свою позицію аргументує тим, що позивач вчинив кримінальний проступок, який є підставою для звільнення зі служби у поліції, а відтак оскаржуваний наказ є обґрунтованим та прийнятим в межах чинного законодавства України. Також, зауважив, що сам факт повідомлення позивачу про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України підриває авторитет органів Національної поліції України. Крім того, відсутність, на момент виникнення спірних правовідносин, судового рішення відносно позивача жодним чином не спростовує наявності чи відсутності у його діях складу дисциплінарного проступку та правомірності його звільнення зі служби. Оскільки звільненню позивача передувало службове розслідування, то підстави для скасування наказу відсутні. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач відповідь на відзив не подав.

01.10.2018 ухвалою суду відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.10.2018 вирішено перейти до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з підстав, викладених у останньому.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію, зазначену у відзиві на позов.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд виходить з огляду на наступне.

Обставини справи:

ОСОБА_1 з 15.08.2014 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 службу в Національній поліції України на посаді Інспектора ювенальної превенції відділу превенції Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області.

Вказана обставина визнається усіма учасниками справи.

25.07.2018 наказом т.в.о. начальника ГУНП в Рівненській області №1398, призначено службове розслідування в звязку з проведенням досудового розслідування кримінального провадження №0000137 від 23.07.2018 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України за фактом вимагання окремими працівниками Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області неправомірної вигоди у гр. ОСОБА_4 за вирішення питання про не притягнення останнього до адміністративної відповідальності та отримання неправомірної вигоди в сумі 4000 грн. інспектором ювенальної превенції відділу превенції Рівненського ВП ГУНП в Рівненькій області лейтенантом поліції ОСОБА_1. 07.08.2018, начальником ГУНП в Рівненській області, затверджений висновок службового розслідування за фактом реєстрації у Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення та повідомлення про підозру працівнику поліції, зокрема, позивачу.

07.08.2018, пунктом 1 наказу відповідача №858, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію".

22.08.2018, наказом ГУНП в Рівненській області за №180 о/с, позивача звільнено зі служб в поліції.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд бере до уваги наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначено Законом №580-VIII, який набув чинності 07.11.2015 (далі Закон № 580-VIII).

Відповідно до положень ст.1 Закону № 580-VIII, Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, діяльність якої спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно з положеннями ст.17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII).

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону №580-VIII, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно зі ст.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 №901-VIII, до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут №3460-IV), яким визначається сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту №3460-IV, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту №3460-IV передбачено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Вимогами ст.7 Дисциплінарного статуту №3460-IV встановлено, що службова дисципліна України базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Отже, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Відповідно до п.8 ст.12 Дисциплінарного статуту №3460-IV, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно зі ст.14 Дисциплінарного статуту №3460-IV, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (ч.4 ст.14 Дисциплінарного статуту № 3460-IV).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за № 541/23073 (далі - Інструкція №230).

Пунктом 2.1 Інструкції №230 передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС (рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України) чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

Службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі, зокрема, реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою РНС кримінальне правопорушення (пп.2.2.2 п.2.2 Інструкції № 230).

Відповідно до п.2.6 Інструкції № 230, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника. На виконання наказу ГУНП в Рівненській області від 25.07.2018 №1398, уповноваженими особами відповідача проведено службове розслідування щодо вчинення неправомірних дій окремими працівниками Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області, зокрема позивачем, за наслідками якого 07.08.2018 складений висновок.

Підставою для проведення службового розслідування стало саме проведення слідчим відділом прокуратури Рівненської області досудового розслідування кримінального провадження, зареєстрованого 23.07.2018 в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань за №0000137, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, стосовно працівників Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області за фактом вимагання окремими працівниками Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області неправомірної вигоди у гр. ОСОБА_4 за вирішення питання про не притягнення останнього до адміністративної відповідальності та отримання неправомірної вигоди у сумі 4000 грн. інспектором ювенальної превенції відділу превенції Рівненського ВП ГУНП в Рівненькій області лейтенантом поліції ОСОБА_1.

Згідно з вказаним висновком, до ГУНП надійшла інформація про те, що слідчим відділом прокуратури Рівненської області до ЄРДР внесено відомості під №0000137 від 23.07.2018 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України стосовно окремих працівників Рівненського ВП ГУНП за фактом вимагання, поєднаного з протиправним використанням наданих їм службових повноважень та повязаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди для себе.

20.07.2018 позивач під час несення служби з метою виявлення та запобігання вчиненню адміністративних та кримінальних правопорушень, перебуваючи у магазині «Рукавичка», що по вулиці Соборна, 197, в м. Рівне, разом із капітаном поліції ОСОБА_5 виявив факт продажу слабоалкогольних напоїв неповнолітній особі, за що передбачена адміністративна відповідальність, передбачена ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі правил торгівлі слабоалкогольними напоями. Тоді, ОСОБА_1, відібрав пояснення у продавця вказаного магазину гр. «Б» та залишив приміщення магазину.

Тоді ж у капітана поліції ОСОБА_5 з лейтенантом поліції ОСОБА_1 виник спільний злочинний умисел направлений на отримання неправомірної вигоди для себе за вирішення питання щодо не документування факту продажу слабоалкогольних напоїв неповнолітній особі.

20.07.2018 о 17:00год, продовжуючи реалізовувати злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди, лейтенант поліції ОСОБА_1 запросив у службовий кабінет №24 Рівненського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, що знаходиться за адресою: вулиця Пушкіна, 4, в м. Рівне, власника магазину «Рукавичка» гр. «П» та повідомив останнього, що він (ОСОБА_1В.) може скласти відповідні матеріали про вчинення адміністративного правопорушення, які направить до Рівненського міського суду та Головного управління ДФС в Рівненській області з метою позбавлення власника магазину ліцензії на продаж алкогольними виробами. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що можна і не складати відповідні матеріали.

Наступного дня, 21.07.2018 на абонентський номер гр. «П» зателефонувала невстановлена досудовим розслідуванням особа і почала вимагати в останнього 400 доларів США за не притягнення до адміністративної відповідальності.

23.07.2018, приблизно о 09:00 год., гр. «П», перебуваючи поблизу адміністративного приміщення Рівненського відділу поліції Головної управління Національної поліції в Рівненській області, зустрівся з лейтенантом поліції ОСОБА_1 та капітаном поліції ОСОБА_5 В ході розмов останній озвучив гр. «П» вимогу надати меншу суму грошових коштів, a саме 4000 гривень за не документування факту продажу слабоалкогольних напої для неповнолітньої особи.

Побоюючись притягнення до адміністративної відповідальності, гр. «П» вимушений був погодитись на протиправну вимогу працівників поліції.

У подальшому, 24.07.2018, приблизно о 17:30 год, лейтенант поліції ОСОБА_1В, за вказівкою ОСОБА_5, перебуваючи поблизу кафе «Крила», що знаходиться за адресою: вулиця Соборна, 36 в м. Рівне, з метою незаконного збагачення, зустрівся з гр. «М», який діяв в інтересах гр. «П», де отримав від останнього грошові кошти в сумі 4000 гривень, як неправомірну вигоду за не документування факту продажу слабоалкогольних напоїв неповнолітній особі та подальшого притягнення до адміністративної відповідальності за це.

Опитаний з даного приводу т.в.о начальника СКЗ Рівненського ВП ГУНП майор поліції ОСОБА_6 повідомив, що 21.07.2018 його було призначено тимчасово виконуючим обовязки начальника сектору кадрового забезпечення Рівненського ВП ГУНП. Працівниками сектору, який він очолює, постійно проводилася профілактична робота з особовим складом націлена на попередження та недопущення корупційних проявів серед особового складу Рівненського ВП ГУНП. Неодноразово, на заняттях по службовій підготовці, доводився Закон України «Про запобігання корупції». Щоденно, під час проведення оперативних нарад при керівництві Рівненського ВП ГУПП, він особисто наголошував всім присутнім керівникам по напрямках службової діяльності щодо недопущення корупційних правопорушень зі сторони підпорядкованого особового складу. Про дії, які вчиняли інспектори з ювенальної превенції відділу превенції Рівненського ВП ГУНП ні йому, ні його підлеглим відомо нічого не було.

Опитаний з даного приводу гр. «П» повідомив, що він займається підприємницькою діяльністю з 2014 року та здійснює роздрібну торгівлю тютюнових та алкогольних виробів. На здійснення вказаної підприємницької діяльності у нього є наявні всі дозвільні документи та ліцензії на продаж вказаної продукції. Також, у його власності є продуктовий магазин «Рукавичка», що за адресою м. Рівне вул. Соборна, 197. У вказаному магазині здійснюється продаж алкогольних та тютюнових виробів, працюють наймані працівники, зокрема продавець гр. «І».

20.07.2018, десь в обідню пору доби, до нього на мобільний телефон зателефонувала гр. «І» та повідомила, що після продажу нею в магазині «Рукавичка» слабоалкогольного напою дівчині (якій було на вигляд 20 років), відразу в магазин підійшли працівники поліції. Вказані працівники поліції повідомили гр. «І» що вона продала слабоалкогольний напій неповнолітній особі. Після цього, на вимогу працівників поліції гр. «І» написала письмове пояснення.

20.07.2018, на її мобільний телефон зателефонував чоловік, представившись працівником поліції - ОСОБА_1 та сказав підійти у 24 кабінет Рівненського ВП за адресою вул. Пушкіна, 4, для вирішення питань, пов'язаних з продажем слабоалкогольного напою неповнолітній особі.

Цього ж дня, приблизно о 17:00год, підійшовши у вказаний відділ поліції, працівник поліції ОСОБА_1 повідомив, що направить матеріал до органів ДФС, де після цього позбавлять ліцензії на продаж алкогольних напоїв і накладуть штраф.

Наступного дня, близько обіду, йому на мобільний телефон зателефонував невідомий чоловік, який сказав, що він з поліції, однак не представився і це був не ОСОБА_1 та повідомив, що для того щоб він не подавав матеріали стосовно продажу алкоголю неповнолітній, йому необхідно передати 400 доларів США, і що принести йому вказану суму необхідно протягом дня.

23.07.2018 він звернувся з відповідною заявою у відділ служби безпеки України та Рівненське управління ДВБ в Рівненській області.

23.07.2018 йому зателефонував ОСОБА_1 та попросив підїхати на вул. Пушкіна, де під час зустрічі останній повідомив, що вони готові вирішити його питання щодо не притягнення до адміністративної відповідальності. Тоді він відкрив свій блокнот, написавши суму « 4000» і сказав це в національній валюті, на що він погодився.

24.07.2018 через гр. «М» вказані кошти були передані ОСОБА_1 поблизу парку ім. Т. Шевченка, поруч із розважальним закладом «Техас». Більше по даному факту на вказаній стадії розслідування кримінального провадження нічого повідомити не може.

Опитаний з даного приводу гр. «М» повідомив, що дійсно, йому стало відомо від працівника магазину «Рукавичка» гр. «І» про виявлення факту інспектором ювенальної превенції ОСОБА_5 продажу останньою слабоалкогольного напою для неповнолітньої. З метою з'ясування обставин під час його зустрічі із ОСОБА_5, він йому повідомив, що саме він спільно зі своїм колегою виявив факт продажу алкогольних напоїв. Також додав, що за вказане діяння передбачена адміністративна відповідальність, а також вони можуть передати подання до ДФС для позбавлення приватного підприємця ліцензії. На наступний день на його мобільний телефон знову зателефонував ОСОБА_5, який під час спілкування запропонував зустрітися з метою обговорення деяких речей. У подальшому, під час зустрічі, ОСОБА_5 йому сказав, що є можливість для підприємця уникнути відповідальності за певну винагороду, на що він відповів, що йому це не цікаво. Через два дні знову відбувся повторний телефонний дзвінок від ОСОБА_5 під час якого було знову домовлено про зустріч. Під час зустрічі ОСОБА_5 йому сказав, що він зустрічався із підприємцем магазину і останній за не притягнення до адміністративної відповідальності готовий надати йому (ОСОБА_5) грошові кошти в сумі 4000грн. Однак, ОСОБА_5, побоюючись викриття, попросив зробити саме його, отримати грошові кошти від продавця гр. «І», якщо кошти принесе приватний підприємець. Завершуючи зустріч, із пропозицією ОСОБА_5 він погодився. Зрозумівши, що ОСОБА_5 готується до отримання неправомірної вигоди, він відразу звернувся до працівників Рівненського управління ДВБ.

24.07.2018 ним було здійснено телефонний дзвінок до ОСОБА_5 та домовлено про зустріч з метою передачі нібито отриманих ним грошових коштів від підприємця для ОСОБА_5 Під час розмови останній повідомив, що у зв'язку із браком часу зустрітися не має можливості, а тому на зустріч до нього прийде його колега ОСОБА_1 У подальшому, до нього зателефонуй ОСОБА_1, попередньо обумовивши місце зустрічі, а саме поблизу парку ім. Т. Шевченка, поруч із розважальним закладом "Техас". За хвилин 10-20 обумовленого місця підійшов ОСОБА_1, який під час розмови отримав від нього попередньо обумовлену із ОСОБА_5 суму коштів.

Більше по даному факту на вказаній стадії розслідування кримінального провадження нічого повідомити не може.

Суд зазначає, що положеннями ст.14 Дисциплінарного статуту №3460-IV передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо (ч.10).

При цьому, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу (ч.15).

Під час судового розгляду судом встановлено, що висновок службового розслідування не містить жодних посилань на будь-яке дослідження вказаних вище складових. Разом з тим, даний висновок місить посилання на абз.1 п.5.4 Інструкції №230, згідно з яким, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Проте, всупереч вказаній нормі, в основу такого висновку комісія покладає не повністю доведену вину позивача, а сам факт повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, зазначаючи, що такий факт підриває авторитет органів Національної поліції України, імя та статус як діючого поліцейського.

Суд звертає увагу, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.368 КК України, є кримінально караним діянням, що підлягає встановленню за наслідками кримінального провадження і доведення вини особи. При цьому, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, як подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), так і винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (ст.94 КПК України).

Суд дійшов висновку, що затримання особи за вчинення кримінального правопорушення чи злочину та повідомлення їй про підозру у його вчиненні не є доказами винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки відповідальність осіб має індивідуальний характер, який належить встановити.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен, хто обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ч.2).

Так, в розумінні Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні Суду від 06.12.1988 у справі "Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії", принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається виключно на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. При цьому, принцип презумпції невинуватості є обовязковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших субєктів владних повноважень. Поширюється він не лише на прийняття такими субєктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб. Зокрема, в рішенні від 10.02.1995 у справі "ОСОБА_6 де Рібемон проти Франції", де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника. У даному рішенні, Суд вказує на те, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Отже, порушення статті 6 пункту 2 мало місце. Таким чином, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою. Він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави, відтак жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином доведення вини відповідно до закону, та перебираючи на себе функцію суду.

Однак, пунктом 4 висновку службового розслідування від 07.08.2018, комісією рекомендовано звільнити позивача зі служби в Національній поліції у звязку з порушенням службової дисципліни, що виразилась у недотриманні вимог антикорупційного законодавства України, обмежень, повязаних з проходженням служби в Національній поліції України, що у свою чергу, призвело до вступу в неділові відносини з цивільними особами шляхом використання свого службового становища та повязаних з цим можливостей з метою одержання неправомірної вигоди, а також невжитті відповідних заходів при надходженні пропозиції щодо надання йому матеріальних цінностей у вигляді грошових коштів без законних на те підстав.

Суд дійшов висновку, що така позиція комісії суперечить положенням статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VII (далі Закон №1700-VII), згідно з якою особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом (ч.5). При цьому, притягнення до дисциплінарної відповідальності підлягає особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, повязане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, повязаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності (ч.2).

Отже, доказом вчинення особою корупційного правопорушення може бути лише обвинувальний вирок суду або постанова у справі про вчинення адміністративного правопорушення, які набрали законної сили, а також, відповідно до положень статті 59 Закону №1700-VII, відомості про осіб, яких притягнуто до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної або цивільно-правової відповідальності за вчинення корупційних або повязаних з корупцією правопорушень, внесених до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або повязані з корупцією правопорушення.

Вирок суду чи постанова у справі про вчинення адміністративного правопорушення, які б набрали законної сили на момент виникнення спірних правовідносин, або відомості з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або повязані з корупцією правопорушення відносно позивача не знайшли свого відображення у матеріалах справи на час розгляду цієї справи. Таким чином, висловлюючи позицію щодо звільнення позивача зі служби в Національній поліції у звязку з порушенням службової дисципліни, що виразилась у недотриманні вимог антикорупційного законодавства України, комісія фактично визнала позивача винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, в той час, як у кримінальному провадженні №0000137 він перебуває лише в статусі підозрюваного. Тобто комісія, приймаючи таке рішення, діяла без врахування положень Закону №1700-VII та фактично перебрала на себе функції суду чим, всупереч вимогам ст.62 Конституції України, порушила принцип презумпції невинуватості.

Наведене свідчить про відсутність підстав для застосування до позивача п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII, оскільки дисциплінарне стягнення було застосовано за відсутності обставин, встановлених відповідно до чинного законодавства України, тобто передчасно.

При цьому, суд зауважує, що положення ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII визначає дві різні та самостійні підстави звільнення, зокрема, у звязку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6), та у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, або кримінального правопорушення (п.10).

Суд наголошує, що категорія корупційних злочинів несе собою серйозний характер та посилену відповідальність за їх вчинення, а відтак особливість їх розгляду потребує посиленого з'ясування всіх обставин з врахуванням вимог спеціального антикорупційного законодавства.

Разом з цим органи Національної поліції при вирішенні питання звільнення поліцейського з підстав порушення ним службової дисципліни, що виразилась у недотриманні вимог антикорупційного законодавства України, не наділені повноваженнями застосовувати положення Закону №580-VIII, ігноруючи вимоги Закону №1700-VII.

Так, беручи до уваги положення спеціального законодавства у питанні проходження поліцейським публічної служби та спеціального антикорупційного законодавства, загальними підставами припинення служби в поліції за вчинення корупційного діяння, є саме набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, або кримінального правопорушення (п.10 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII), в той час, як реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII), є спеціальною підставою, яка застосовується лише у разі незастосування судом до поліцейського покарання або стягнення за вчинення такого діяння (ч.2 ст.65 Закону №1700-VII).

З огляду на викладене, суд уважає, що дисциплінарне стягнення було застосовано до позивача з порушенням порядку накладання такого дисциплінарного стягнення, що є підставою для визнання протиправним та скасування наказу про накладення такого стягнення.

Крім того судом, в ході розгляду справи, під час дослідження доказів встановлено, що відповідачем на обґрунтування своєї позиції надані докази, зокрема, копію повідомлення про підозру від 25.07.2018, оголошену позивачу, копію протоколів додаткового допиту свідків від 27.07.2018, 26.07.2018. При цьому, як слідує із змісту вказаних документів, останні отримані в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000137 від 23.07.2018, отже є відомостями досудового розслідування.

За приписами частини 1 статті 222 Кримінально-процесуального кодексу України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.

Письмового дозволу слідчого або прокурора на розголошення відомостей досудового розслідування відповідачем суду не надано, тому повідомлення про підозру від 27.07.2018, оголошену позивачу, копії протоколів додаткового допиту свідків від 27.07.2018, 26.07.2018 є доказами, отриманими з порушенням ст.222 КПК України.

Нормами частини 1 статті 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, отже при вирішення вказаного спору зазначені вище докази, судом до уваги не беруться.

Одночасно, суд звертає увагу не те, що питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), врегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом №580-VIII, який є спеціальним законом у питанні проходження позивачем публічної служби. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15.

Оскільки нормами Закону №580-VIII не врегульовані питання процедури поновлення на посаді поліцейських, звільнення яких визнано судом незаконним, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення КЗпП України. Так, відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Крім того суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз'ясненням поняття «виходу за межі позовних вимог», наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення».

Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

В абзаці 10 п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, враховуючи положення статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України для повного захисту прав та інтересів позивача, про захист яких він просить, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача та скасувати наказ №180 о/с "По особовому складу" від 22.08.218 в частині звільнення зі служби в поліції в запас збройних сил (з постановкою на військовий облік) за п.6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби лейтенанта поліції ОСОБА_1.

Водночас, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП України).

Як вбачається із наказу №180 о/с від 22.08.2018 "По особовому складу", позивач звільнений з 22.08.2018 року. Таким чином, ОСОБА_1 підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, з 23.08.2018 із одночасною виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням та основними засадами адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийняття спірного наказу, а тому адміністративний позов належить до задоволення повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", то підстави для застосування ст.139 КАС України щодо відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати накази начальника Головного управління Національної поліції в Рівненській області №858 від 07.08.2018 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інспектора ювенальної превенції відділу превенції Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області та наказ №180 о/с "По особовому складу" від 22.08.2018 в частині звільнення зі служби в поліції в запас збройних сил (з постановкою на військовий облік) за п.6 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) лейтенанта поліції ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, вул.Молодіжна, с.Устя, Корецький район, рівненська область, 34710) на посаді інспектора ювенальної превенції відділу превенції Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Рівненській області (, вул.Миколи Хвильового, 2, м.Рівне, 33028) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішення суду в частині поновлення на посаді звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 22 березня 2019 року.

Суддя Махаринець Д.Є.