Справа № 826/4743/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2019 року № 826/4743/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія КИТ»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06 березня 2018 року №2, №2, №2, №, №,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія КИТ» (далі - ТОВ «Компанія КИТ») звернулося до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) з вимогами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №2, №2 №2, №, № від 06 березня 2018 року, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що після проведеної документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 30.09.2017, валютного законодавства за період з 01.01.2014 р. по 30.09.2017 р., нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 30.09.2017 р., відповідачем складено Акт перевірки від 21 лютого 2018 року №75/26-15-14-02-01/37316320.

За висновками Акту від 21 лютого 2018 року під час перевірки виявлено обставини оприбуткування в бухгалтерському обліку товарів, джерело походження яких не встановлено, факти реалізації товарів (послуг), набутих у власність (безоплатне отримання) без наявності будь-яких первинних документів, у зв'язку з чим винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 06 березня 2018 року, згідно з якими нараховано штрафних санкцій за податковими зобов'язаннями на загальну суму 468 540, 47 грн.

Позивач правом адміністративного оскарження не скористався, проте, із висновками Акту від 21 лютого 2018 року не погоджується та стверджує, що ним надавалися для перевірки усі необхідні належним чином оформлені документи, які свідчать про правомірне віднесення на витрати та сплату податку на прибуток у належному обсязі та у строки, передбачені чинним законодавством, проте відповідач зайняв хибну та упереджену позицію, направлену на відшукування окремих дефектів, щоб позбавити позивача права на податковий кредит та збільшити його податкове навантаження, протиправно поклав відповідальність за дії третіх осіб на позивача, а в основу висновків Акту поклав недосліджені первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів за операціями з контрагентами - ТОВ «Омега ТОР», ТОВ «Фарлей ЛТД», ТОВ «Алето Союз».

Посилаючись на такі на інші обставини, позивач звертається до суду з даним адміністративним позовом та просить його задовольнити.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва Власенкової О.О. від 27 березня 2018 року відкрито провадження у справі, визначено провадити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, запропоновано відповідачу надати відзив на позов з наданням підтверджуючих обставини документів, призначено судове засідання.

Копії позовних матеріалів отримано уповноваженим представником відповідача в приміщенні суду 06 квітня 2018 року.

Розпорядженням керівника апарату суду від 07 червня 2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 826/4743/18.

Ухвалою суду від 13 червня 2018 року адміністративну справу прийнято мною у провадження, призначено судове засідання, проте через зміни у графіку слухань 05 липня 2018 року розгляд справи було відкладено.

Від відповідача 11 липня 2018 року надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, складений Акт від 21 лютого 2018 року повністю відображає встановлені обставини, на підставі висновків якого складено податкові повідомлення-рішення від 06 березня 2018 року, отже дії контролюючого органу цілком відповідають вимогам чинного законодавства, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними і скасуванню, на думку відповідача, не підлягають.

Позивачем у свою чергу 27 липня 2018 року подано відповідь на відзив відповідача.

В судовому засіданні 07 серпня 2018 року суд перейшов до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи з урахуванням наявних у справі матеріалів та ухвалює рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, на підставі направлень від 25 січня 2018 року, відповідно до статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України та згідно з планом-графіком проведення документальних перевірок суб'єктів, на підставі наказу про проведення планової виїзної перевірки від 10 січня 2018 року № 265, уповноваженими представниками ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Компанія КИТ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року, валютного законодавства за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року, з питань єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року.

Перевірка проводилася з 25 січня по 14 лютого 2018 року.

За результатами проведеної перевірки складено Акт від 21 лютого 2018 року №75/26-15-14-02-01/37316320 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія КИТ», за висновками якого встановлено порушення товариством вимог:

- пунктів 5,7,10,11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи»; підпункту 134.1.1. пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, через що занижено податок на прибуток до сплати в періоді, що перевірявся, на загальну суму 168 847 грн.;

- пункту 185.1 статті 185; пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 61 790 грн.;

- пункту 185.1 статті 185; пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суду від'ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду всього на суму 94 550 грн.;

- пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого встановлено наявність реєстрації податкових накладних з порушенням граничного строку реєстрації податкових накладних на суму 85 609,72 грн.;

- пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та пункту 1 розділу ІІІ наказу Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435 «Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо несвоєчасного подання звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за квітень 2015 року;

- статтю 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, а саме: ненадходження валютної виручки у розмірі 12 114, 85 євро за контрактом від 11 січня 2014 року № 2016/01 з компанією «Kairos Group OU» (Естонія);

- пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», а саме: порушення строків декларування валютних цінностей та іншого майна станом на 01 липня 2017 року.

Висновки Акту перевірки від 21 лютого 2018 року обґрунтовані, зокрема відсутністю реального здійснення господарських операцій за участю ТОВ «Компанія КИТ» з його контрагентами - ТОВ «Алето Союз», ТОВ «Фарлей ЛТД», ТОВ «Омега ТОР», порушенням вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року, внаслідок яких встановлено прострочену дебіторську заборгованість у розмірі 12 114,85 євро, а також не поданням позивачем Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами до територіального управління НБУ та не поданням до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві довідки про проведення декларування валютних цінностей, доходів, майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами станом на 01 липня 2017 року.

На підставі зазначених висновків складено податкові повідомлення-рішення від 06 березня 2018 року №2, №2, №2, №, №00109414, які оскаржуються у даній судовій справі, при цьому незгода позивача з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від 06 березня 2018 року обґрунтована тим, що висновки контролюючого органу за результатами проведеної перевірки є упередженими, надуманими, поспішними, зроблені без об'єктивного аналізу усіх обставин і документів, що надавалися товариством.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з положеннями пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема: з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Крім того, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для формування валових витрат, виникнення права на податковий кредит; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Компанія КИТ» у періоді, що перевірявся, задекларовано відносини з ТОВ «Алето Союз» на загальну суму 370 740,00 грн., з ТОВ «Фарлей ЛТД» - на загальну суму 496 560,00 грн., з ТОВ «Омега ТОР» - на загальну суму 70 740,00 грн., стосовно яких уповноваженим особам перевіряючого органу надавалися видаткові накладні, регістри бухгалтерського обліку, оборотно-сальдові відомості.

За сукупністю досліджених документів перевіркою не підтверджено реальності проведення господарських операцій позивачем з наведеними контрагентами за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року, а також встановлено документування зазначених операцій та відображення в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій у дійсності.

Так, по взаємовідносинах з ТОВ «Алето Союз» станом на 30 вересня 2017 року кредиторська заборгованість становила 370 740,08 грн. згідно наданих до перевірки оборотно-сальдових відомостей. При цьому наявний вирок Приморського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2017 року у справі № 522/15012/17 у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого частиною п'ятою статті 27, частиною першою статті 205 КК України, відповідно до якого директора та засновника ТОВ «Алето Союз» визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень за зазначеними статтями КК України та призначено йому покарання.

За результатами перевірки діяльності ТОВ «Алето Союз» за ланцюгом постачання товарів (робіт, послуг) відповідно до даних Єдиного реєстру податкових накладних не встановлено придбання категорії товарів (придбання смартфонів, масла та інш.) по ланцюгу поставки.

На запит перевіряючого органу позивачем надані пояснення стосовно відображення протягом періоду, що перевірявся, у податковому (бухгалтерському) обліку операцій із придбання товарів від ТОВ «Алето Союз», а саме: будівельних матеріалів (вікна металопластикові, плити ПВХ, плити керамічні для підлоги), які оприбутковані на рахунок 205 та знаходилися станом на 30 вересня 2017 року на складі. Згідно даних оборотно-сальдових відомостей по контрагенту ТОВ «Алето Союз» сплати не відбулося.

По контрагенту ТОВ Фарлей ЛТД» за результатами дослідження діяльності зазначеного товариства за ланцюгом постачання товарів (робіт, послуг) не встановлено придбання категорії товарів (придбання мобільних телефонів) по ланцюгу поставки, з приводу чого відповідачем направлено до ТОВ «Компанія Кит» запит та отримано відповідь від 02 лютого 2018 року, що отриманий товар оприбутковано на рахунку 281 та використано для виробництва комплексу - технічний засіб фіксування. При цьому до перевірки не надано документів, що підтверджують якість товару, технічну документацію, гарантійні талони, не надано відповідних товарно-транспортних накладних, маршрутних листів та інших документів, які підтверджують транспортування товарно-матеріальних цінностей до пункту (пунктів) розвантаження.

По ТОВ «Омега ТОР» під час перевірки встановлено, що за ланцюгом постачання не встановлено придбання категорії товарів по ланцюгу поставки (придбання цигарок, соків, нектарів, продуктів харчування, інше).

На запит перевіряючого органу від позивача отримані пояснення від 02 лютого 2018 року про отримання та оприбуткування товару на рахунку 281 та використання для комплектації апаратно-програмного комплексу для створення системи відеоконференцзв'язку. Водночас, по взаємовідносинах з контрагентом ТОВ «Омега Тор» до ДПІ за основним місцем обліку не подано фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва за 2017 рік, розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків і сум отриманих з них податку, договорів, документів, що підтверджують якість товару, технічну документацію, гарантійні талони, відповідних товарно-транспортних накладних, маршрутних листів та інших документів, які підтверджують транспортування товарно-матеріальних цінностей до пункту (пунктів) розвантаження.

За висновками відповідача фактично мало місце оприбуткування в бухгалтерському обліку товарів, джерело походження яких не встановлено, що свідчить про набуття позивачем у власність товарів, робіт, послуг без будь-яких первинних документів, які пояснюють таке отримання. Крім того, враховуючи по ланцюгу постачання об'єми задекларованих операцій, різноплановість проданих товарів (виконаних робіт), відсутність основних засобів та достатньої кількості трудових ресурсів, контролюючий орган зробив висновок про неможливість здійснення операцій, які задекларовані у податковій звітності, що свідчить про документальне оформлення операцій при їх фактичному невиконанні.

Таких висновків контролюючого органу позивач не спростовує, а твердження щодо фактичного покладення на ТОВ «Компанія КИТ» наслідків діяльності контрагентів, допущення ними помилок у бухгалтерській та податковій звітності, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки перевіряючим органом зазначені вище висновки зроблено виключно на підставі того обсягу документації, яку надав сам позивач, про що зазначено в Акті від 21 лютого 2018 року.

Статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, а господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій. Таким чином, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Проаналізувавши викладені вище висновки контролюючого органу, а також обсяг документів, наданий позивачем для перевірки, на переконання суду, поставлений товар не підтверджений належним пакетом фінансових документів та не має ознак реального здійснення господарської діяльності.

Стосовно посилань на відкриті кримінальні провадження стосовно посадових осіб контрагентів позивача, щодо яких йдеться в адміністративному позові, то суд зазначає, що такі обставини не стали основними або переважними у висновках Акту від 21 лютого 2018 року та не вплинули на загальний результат проведеної перевірки.

В частині перевірки відповідачем вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій за період з 01 січня 2014 року по 30 вересня 2017 року судом встановлено, що позивачем здійснювалися експортні операції щодо продажу товару (лісоматеріалів) та імпортні операції щодо купівлі товару та отримання послуг (інсталяція ПЗ).

За умовами експортних контрактів щодо продажу лісоматеріалів ТОВ «Компанія КИТ» експортувало товару на суму 56 005,75 євро, валютна виручка надійшла на рахунок товариства у загальному розмірі 45 555,90 євро, у тому числі з порушенням терміну 23 231,51 євро.

Крім того, за контрактом від 11 січня 2016 року № 2016/01 з компанією «Kairos Group.OU» Естонія за яким відвантажено товару (лісоматеріали розпиляні або розколоті уздовж) на загальну суму 40 614,85 євро. При цьому валютна виручка надійшла на рахунок позивача у загальному розмірі 28 500, 00 євро, у тому числі з порушенням строків розрахунків, визначених статтею 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», у зв'язку з чим перевіряючим органом встановлено порушення вимог валютного законодавства в частині ненадходження на рахунок ТОВ «Компанія КИТ» валютної виручки у сумі 12 114, 85 євро, що складає прострочену дебіторську заборгованість у цьому розмірі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (у редакції, чинній станом на період проведення перевірки) виручка резидентів в іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованості, зазначені у контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а у разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акту або іншого документу, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо зазначена сума врегульована Експортно-кредитним агентством.

Водночас, відповідно до частини четвертої статті 1 зазначеного Закону Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першої цієї статті.

Згідно Постанов Правління НБУ від 04 грудня 2015 року № 863 та № 140 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачених у статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» , здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Згідно пункту 1 Постанови Правління НБУ від 7 червня 2016 року № 342 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачених у статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів (зазначене положення діяло до 28 липня 2016 року включно), Постановою Правління НБУ від 28 липня 2016 року № 361 збільшено застосування строку розрахунків до 120 календарних днів.

Під час перевірки висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку щодо продовження термінів розрахунків за контрактом від 11 січня 2016 року №2016/01 з компанією «Kairos Group.OU» Естонія позивачем не надавалося, через що відповідачем було встановлено порушення вимог статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в частині несвоєчасного надходження на рахунок ТОВ «Компанія КИТ» валютної виручки у розмірі 23 231, 51 євро та 12 114, 85 євро за вищезазначеним контрактом, та нарахована пеня та штраф за порушення за порушення строків декларування валютних цінностей та іншого майна відповідно до вимог підпункту 2.7 пункту 2 Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою НБУ від 08 лютого 2000 року № 49 (із змінами та доповненнями).

Згідно пояснень позивача в цій частині порушення вимог валютного законодавства відбулося через недотримання компанією «Kairos Group.OU» Естонія умов контракту, проте не пояснено причин неподання декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами до територіального управління НБУ на виконання пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю».

За таких обставин, встановивши порушення вимог податкового та валютного законодавства, відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення №2, №2 №2, №, № від 06 березня 2018 року.

Проаналізувавши встановлені обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що висновки, викладені в Акті перевірки від 21 лютого 2018 року № 75/26-15-14-02-01/37316320, відповідають дійсним обставинам справи, не спростовані позивачем, у зв'язку з чим позов ТОВ «Компанія КИТ» не підлягає задоволенню, оскільки твердження позивача, на які він посилається як на підставу позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Суд, крім іншого вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких судові витрати підлягають відшкодуванню лише при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія КИТ» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06 березня 2018 року №2, №2, №2, №, № - відмовити.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія КИТ», адреса: 01133, м. Київ, бульвар Л.Українки, 26, , тел: .

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві, адреса: 04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, , тел. +04(05), електронна пошта: .

Суддя В.І. Келеберда