Справа № 0840/2999/18
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2019 року м. Дніпросправа № 0840/2999/18
Суддя І інстанції Бойченко Ю.П.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів»

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

КП «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» звернулося з вищевказаним позовом до суду в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову відповідача №ЗП1001/565/АВ/П/ТД-ФС від 17.07.2018 про накладення уповноваженими особами на позивача штрафу в розмірі 111690 грн.

В обґрунтування позову посилається на те , що висновок контролюючого органу про те, що підприємством фактично з листопада 2017 року було допущено до роботи ОСОБА_1 без укладення трудового договору не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки з останнім було укладено цивільно-правовий договір, а тому з боку господарства не було допущено порушень ч. 3 ст. 24 КЗпП України. Крім того зазначає, що фактично підприємство сплачувало за ОСОБА_1 єдиний внесок та військовий збір, а тому застосування штрафу на підставі п.2 ч.2 ст.265 КЗпП України є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 було належним чином зараховано до штату працівників на підставі цивільно-правової угоди.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням КП «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги правову позицію Верховного Суду викладену у Постанові від 19.09.2018 року № 808/660/17 у аналогічній справі з тих самих підстав та того самого предмета спору, в якій суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що фактично особа, яка прийнята за наказом про прийняття на роботу за цивільно-правовим договором, якій виплачувалась заробітна плата у системному порядку, із заробітної плати утримувався податок на прибуток фізичних осіб та військовий збір, а також нараховано та сплачено суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, працювала на підприємстві за трудовим договором із укладенням такого. Крім того при проведенні інспекційного відвідування інших документів окрім цивільно-правового договору витребувано не було, а тому висновки суду щодо не взяття до уваги доводів позивача про перебування ОСОБА_1 у штаті підприємства є помилковими.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники КП «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, інші сторони не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Обговоривши доводи апеляційної скарги позивача та заперечень відповідача, а також перевіривши рішення суду першої інстанції на підставі аналізу встановлених фактичних обставин справи і правильності застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06 червня 2018 року заступником начальника ГУ Держпраці у Запорізькій області видано наказ №805 «Про проведення інспекційного відвідування», яким наказано організувати здійснення інспекційного відвідування КП «ЕЛУАШ» у термін до 27.06.2018.

За результатами проведеного інспекційного відвідування складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю від 26.06.2018 №ЗП1001/565/АВ.

Відповідно до висновків інспекційного відвідування, серед іншого встановлено порушення позивачем вимог частини 3 статті 24 КЗпП України в частині допущення ОСОБА_1 до виконання робіт без укладення трудового договору.

Під час інспекційного відвідування керівництвом підприємства надано для ознайомлення Договір, який укладений між ОСОБА_1 від 14.11.2017 №3, як Виконавцем та КП «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» в особі начальника ОСОБА_2

У договорі, який укладений між ОСОБА_1 як Виконавцем та КП «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» в особі начальника ОСОБА_2, як Замовником наявні ознаки трудових договорів, а саме:

як вбачається з п. 1 Договору №3 від 14.11.2017, «цей договір є строковим цивільно- правовим договором». Укладання строкового трудового договору передбачено ст. 23 КЗпП України.

п.п. 1.1 Договору передбачено, що «Виконавець наймається підприємством для надання послуг зі зварювання металевих конструкцій та виробів із металу на території Заводського району м. Запоріжжя». Ст. 3 КЗпП України передбачено, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності. Відповідно до ст. 265 КЗпП України, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення законодавства про працю. Тобто, використання найманої праці юридичними та фізичними особами-підприємцями регулює Кодекс законів про працю України.

У зазначеному Договорі не вказується конкретний вид послуги (роботи) та її кінцевий результат, із зазначенням кількісних і якісних показників. В акті здачі-прийому робіт за січень 2018, лютий 2018, березень 2018, квітень 2018, травень 2018 вказані конкретні види виконаних робіт ОСОБА_3, а саме:

- виконання електрогазозварювальних робіт з ремонту автомобільної та дорожньо- будівельної техніки на ділянках ДЕУ-7, ДЕУ-2;

- виконання робіт повязаних з підтриманням в робочому стані електрогазозварювального

обладнання на ділянці ДЄУ-7;

- виконання робіт повязаних з виготовленням ливневих решіток згідно заявки ГУ;

- ремонт опалювального обладнання;

- електрогазозварювальні роботи з ремонту автотракторної техніки;

- інші завдання механіка ДЕУ-7, обумовленні виробничою необхідністю, як це передбачено ст. 139 КЗпП України, працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу.

Як вбачається із актів здачі-прийому робіт ОСОБА_1 виконує трудову функцію, яка передбачає виконання робіт за посадами (професіями) «електрогазозварник». Дана професія передбачена Класифікатором професій ДК 003:2010, затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 № 327 (зі змінами): «електрогазозварник» - код професії за КП - 7212.

Відповідно до ч. 3 ст. 837 Цивільного кодексу України, для виконання окремих видів робіт, установлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов'язаний одержати спеціальний дозвіл.

Крім того, зварювальні роботи відносяться до робіт підвищеної небезпеки, а виконувати такі роботи на підставі договору підряду має право лише той підрядник, який одержав відповідний дозвіл згідно з Порядком видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1107.

Керівником підприємства, до виконання робіт підвищеної небезпеки допущено ОСОБА_1 який не має відповідних дозволів, передбачених чинним законодавством (для інспекційного відвідування документів підтверджуючих не надано).

Пунктом 7 договору від 14.11.2017 №3 укладеного із ОСОБА_1 передбачено, «за виконання робіт/послуг по договору виконавцю виплачується плата у розмірі 5456,54 грн. за місяць роботи. Розрахунки проводяться на підставі акту виконаних робіт/послуг щомісячно». Тобто, оплата здійснюється щомісячно та з чіткою періодичністю. Згідно акту виконаних робіт виплачується не винагорода за наданні послуги, а проводиться розрахунок, що передбачено ст. 115 КЗпП України.

Таким чином, договором на виконання робіт оплачується процес праці, сума оплати не залежить від обсягу робіт.

Крім того, п.11 Договору передбачено, що договір припиняється: «у разі невиконання умов договору з боку Виконавця або грубого порушення техніки безпеки та вимог законодавства охорони праці підприємство має право в одностронньому порядку розірвати даний договір». Ці умови розповсюджуються на працівників, які перебувають у трудових відносинах підприємством. Дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всі працюючих.

Згідно з пунктом 14 Договору від 14.11.2017 №3, строк дії договору з 14.11.2017 по 13.11.2017 рік. Тобто, договір має постійний характер праці. Це підтверджується актами здачі-прийому робіт.

Виходячи з вищевикладеного, відносини, які складаються між Виконавцем та Підприємством передбачають виконання роботи на постійній основі у певний проміжок часут мають на меті саме процес праці.

Таким чином, у Договорі від 14.11.2017 № 3 з ОСОБА_1 вбачаєшться підміна трудових відносин на цивільно-правові.

17 липня 2018 року, на підставі висновків Акту інспекційного відвідування, відповідачем прийнята постанова про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП1001/565/АВ/П/ТД-ФС, якою на КП «ЕЛУАШ» накладено штраф в розмірі 111690,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що КП «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» фактично з листопада 2017 року було допущено ОСОБА_1 до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Даний факт є порушенням ч.3 ст.24 КЗпП України, відповідно до якої працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також суд зазначив, що позивач погодився з встановленим порушенням та виконав припис відповідача щодо усунення виявлених порушень шляхом прийняття ОСОБА_1 на основне місце роботи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У зв'язку із набуттям чинності 16.05.2017 постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295) затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до вимог Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, посадовими обов'язками яких передбачено контрольні повноваження. Державний нагляд здійснюють шляхом виїзної перевірки посадовими особами Держпраці та територіальних органів, посадовими обов'язками яких передбачено здійснення повноважень державного нагляду за додержанням законодавства про працю. Наявність згоди Держпраці для здійснення державного контролю та державного нагляду за додержанням законодавства про працю за зверненням фізичних та юридичних осіб Порядком № 295 не передбачена (лист Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці від 18.05.2017 № 5716/4.1/4.2-ДП-17).

У відповідності до п. 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

У частині 6 пункту 5 Порядку зазначається, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за інформацією Пенсійного фонду України та його територіальних органів про працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року.

Рішення про доцільність проведення відповідних заходів з підстав, визначених підпунктами 5-7 цього пункту та пунктом 31 цього Порядку, приймає керівник органу контролю, його заступник.

Згідно з п.27 Порядку №295, у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що 10 листопада 2017 року від ОСОБА_1 на імя начальника КП «ЕЛУАШ» подано заяву, в якій ОСОБА_1 просив прийняти його електрогазозварником на ШЕД-7.

10 листопада 2017 року начальником КП «ЕЛУАШ» видано наказ №185ц «Про прийняття на роботу», яким наказано:

1. Прийняти ОСОБА_1 на роботу в шляхову-експлуатаційну дільницю №7 (ШЕД №7) КП «ЕЛУАШ» на посаду електрозварник, уклавши із ним цивільно-правовий договір;

2. Начальнику ШЕД №7 ОСОБА_4 забезпечити ведення обліку робочого часу.

3. Оплату праці ОСОБА_1 проводити згідно ст.94 КЗпП України.

4. Даний наказ довести до відома начальника ШЕД №7 ОСОБА_4 та головного бухгалтера ОСОБА_5

Крім того, 14.11.2017 між підприємством КП «ЕЛУАШ» та виконавцем ОСОБА_1 укладено Договір №3, пунктом 1 якого визначено, що цей договір є строковим цивільно-правовим договором. На підставі договору виникають цивільно-правові відносини між виконавцем та підприємством.

Згідно з пунктом 1.1 Договору виконавець наймається підприємством для надання послуг зі зварювання металевих конструкцій та виробів із металу на території Заводського району м. Запоріжжя.

Пунктом 3 Договору передбачено, що за цим договором Виконавець зобовязується виконувати роботу/послуги на замовлення підприємства, а підприємство зобовязується їх сплачувати згідно акту виконаних робіт/послуг.

Виконавець одноособово несе відповідальність за виконання вимог охорони праці, виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання робіт/послуг, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку із тимчасовою втратою працездатності. На Виконавця не розповсюджуються правила внутрішнього трудового розпорядку (п.4, 6 Договору).

Відповідно до пункту 7 Договору, за виконання робіт/послуг по договору виконавцю виплачується плата у розмірі 5456,54 грн. за 1 місяць роботи. Розрахунки проводяться на підставі акту виконаних робіт/послуг щомісячно.

В свою чергу, пунктом 14 Договору визначено, що строк дії договору з 14 листопада 2017 року до 13 листопада 2018 року.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У відповідності до ч. 3 статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальне визначення цивільно-правового договору подається у статті 626 Цивільного кодексу України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети договір вважається виконаним і дія його припиняється. Тобто, він застосовується для реалізації визначених, найчастіше разових робіт.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Тому цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зі змісту укладеного між позивачем та зазначеною особою цивільно-правового договору, метою його укладання є організація процесу праці. Відповідно предметом угоди є сам процес праці, тобто виконання певної роботи (певних трудових функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.

Крім того зі змісту договору не вбачається результатів роботи який повинен виконати ОСОБА_1 в той же час процес праці не передбачає будь-якого кінцевого результату (які саме послуги повинні надаватись у розумінні їх обсягу у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню та можуть бути відображені в актах виконаних робіт).

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що, відносини, які склалися між Виконавцем та Замовником передбачали виконання роботи на постійній основі у певний проміжок часу та мали на меті саме процес праці.

Викладене свідчить про те, що КП «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» з листопада 2017 року було допущено ОСОБА_1 до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що є порушенням ч.3 ст.24 КЗпП України.

У відповідності до абз. 1 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу зокрема: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

У відповідності до ч. 4 ст. 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.1 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 № 509 (далі - Постанова № 509), порядок визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

У відповідності до п. 2 Постанови № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що фактично з ОСОБА_1 був укладений трудовий договір, враховуючи, те що видано відповідний наказ про прийняття його на роботу, останній перебував у штаті підприємства, йому нараховувалася заробітна плата, з якої відраховувалися усі необхідні платежі, не може братися як належний доказ, оскільки при прийнятті на роботу ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України підприємством не було повідомлено центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і сам же позивач зазначає, що цього не було зроблено, оскільки з ОСОБА_1 укладався саме цивільний договір. Також договором передбачалося, що ОСОБА_1 не сплачує страхові внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку із тимчасовою втратою працездатності, що є обовязковою умовою при наявності трудових відносин, наявність яких доводить позивач у своїх доводах.

Крім того у справі № 808/660/17, на яку посилається позивач в обґрунтування своєї позиції, існували зовсім інші обставини, яким судами і була надана належна оцінка, зокрема щодо належного повідомлення роботодавцем ДФС про прийняття працівника на роботу та видання відповідного наказу, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Окремо також слід заначити що у даній справі на відміну від справи № 808/660/17 ОСОБА_1 виконував обовязки електрогазозварника, а зварювальні роботи відносяться до робіт підвищеної небезпеки, і виконувати такі роботи на підставі договору підряду має право лише той підрядник, який одержав відповідний дозвіл згідно з Порядком видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1107 і такого дозволу ОСОБА_1 не має, також відсутні документи, щодо проведення віповідних навчать та інструктажу з останнім, як з працівником підприємства.

Відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає порушень відповідачем норм діючого законодавства при винесенні спірної постанови.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Внаслідок вказаного, аналізуючи вищенаведені норми закону та встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.

Згідно з частиною 2 статті 74 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, обставини встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним судом, апелянтом не спростовано, внаслідок чого, всі наведені апелянтом доводи не заслуговують уваги, оскільки не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та при йняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанову складено 27 березня 2019 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова