Справа № 2а-5064/10/0870
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2019 року

Київ

справа №2а-5064/10/0870

адміністративне провадження №К/9901/8619/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.12.2015 у справі № 2а-5064/100870 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В :

Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС (далі - відповідач, заявник, контролюючий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 07.06.10, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток в загальному розмірі 1 756 406,00 грн, з яких основний платіж 878 203,00 грн, штрафні (фінансові) санкції 878 203,00 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 14.12.2010, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2012, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 07.06.2010 №/0.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 16.12.2015 залишив касаційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Не погодившись з ухвалю Вищого адміністративного суду України від 16.12.2015 Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС подала до Верховного Суду України заяву про її перегляд з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень КАС (у редакції цього Кодексу, викладеній згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень КАС (у редакції цього Кодексу, викладеній згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) заяви і скарги, зазначені в підпунктах 1, 3 - 6 цього пункту, передаються відповідно до Касаційного адміністративного суду, Великої Палати Верховного Суду за розпорядженням керівника апарату суду, до якого подані такі заяви і скарги, протягом тридцяти днів з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заява зареєстрована у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду 24 січня 2018 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2018 року у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Олендер І.Я. (суддя-доповідач), Гончарова І.А., Ханова Р.Ф.

Розгляд заяви контролюючого органу здійснюється Верховним Судом за правилами глави третьої Розділу 4 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII, без повідомлення та виклику учасників справи.

За правилами п. 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а п. 5 частини першої вказаної статті передбачено, що таким мотивом є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предметів спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

У заяві Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС, не погодившись із рішенням суду касаційної інстанції, просить його переглянути посилаючись на наявність підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), а саме неоднакове застосування підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», щодо реального здійснення господарських операцій в якості обов'язкової умови виникнення у платника податків права на формування витрат за такими операціями.

На обґрунтування заяви додано копію постанови Верховного суду України від 22.09.2015 та ухвали Вищого адміністративного суду України від 24.09.2015 (№К/800/36201/15), які, на думку контролюючого органу підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції вищезазначених норм матеріального права та невідповідність ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.12.2015 висновкам Верховного Суду України щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Позиція контролюючого органу, наведена в акті перевірки від 21.05.2010 №205/08-05/00130926, який складено за результатами проведеної документальної невиїзної перевірки ВАТ «Запоріжжяобленерго» щодо підтвердження відомостей, отриманих від ТОВ «ТЦ «Октавія», ТОВ «ТК «Ольвія», ТОВ «Югспецсервіс», ТОВ «Демопроммонтаж» за період з 01.01.2008 по 30.04.2009, за результатами якої і було прийнято оскаржуване у цій справі податкове повідомлення - рішення, а також у апеляційній, касаційній скаргах та у заяві про перегляд судового рішення суду касаційної інстанції, полягає у відсутності реальних правових наслідків господарських операцій в межах договорів, укладених позивачем з вказаними вище контрагентами упродовж 2008 - 2009 років, з огляду на відсутність у контрагентів необхідних матеріальних та трудових ресурсів для проведення відповідних видів діяльності, а також наявності постанови Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02.03.2009 по кримінальній справі №1-200/09.

Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про реальність спірних господарських операцій здійснених позивачем з контрагентами ТОВ «ТЦ «Октавія», ТОВ «ТК «Ольвія», ТОВ «Югспецсервіс», ТОВ «Демопроммонтаж» з огляду на встановлені судами фактичні обставини справи щодо реального характеру спірних господарських операцій, що підтверджується належним чином оформленими копіями первинних документів, які наявні у матеріалах справи (видаткові та податкові накладні, прибуткові ордери, акти приймання - передачі товару, накладні на відпуск, довіреності на отримання ТМЦ, довідки про вартість виконаних робіт, документи щодо зберігання та використання придбаних товарів у власній господарській діяльності), а тому обґрунтовано визнано підставність та правомірність формування позивачем витрат на підставі первинних документів, оформлених за результатами реально здійснених господарських операцій.

При цьому Вищим адміністративним судом України при прийнятті оскаржуваного рішення також було враховано і постанову Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02.03.2009 по кримінальній справі №1-200/09, на які посилався відповідач як на підставу відсутності у позивача формувати витрати за господарськими операціями з контрагентом ТОВ «Демопроммонтаж». При цьому суд касаційної інстанції обґрунтовано погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що взаємовідносин позивача з ТОВ «Демопроммонтаж» не були предметом дослідження у кримінальній справі №1-200/09, а первинні документи від імені вказаного контрагента підписувалися його директором Стрельниковим Р.В., який не був обвинуваченим у відповідній кримінальній справі.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України Вищого адміністративного суду України від 24.09.2015 (№ К/800/36201/15), наданої для порівняння, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, оскільки господарські операції не підтверджено належним чином оформленими первинними документами, оскільки такі підписані директором Товариства, який заперечує факт такого підписання, зокрема суди встановили, що договір про надання послуг, акти прийняття виконаних робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та податкові накладні, за якими позивач відніс суми до складу валових витрат та до складу податкового кредиту з ПДВ не були підписані уповноваженою посадовою особою, вони не фіксували зміст фактично проведеної господарської операції, а були підроблені, що робить ці податкові накладні недійсними згідно п.5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженої наказом ДПА України від 30.05.1997 року №195, а тому за встановлених обставин суди дійшли висновку, що у позивача були відсутні підстави відображення наслідків таких господарських операцій у податковому обліку.

Згідно постанови Верховного Суду України у справі від 22.09.2015 № 21-1526а15, на яку посилається заявник, Суд дійшов висновку, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення таких операцій всіма необхідними документами первинного бухгалтерського обліку. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання товару. Крім того Суд зазначив, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а отже саме податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття свого рішення.

Із зіставлення рішення, про перегляд якого подано заяву, з рішенням на яке робиться посилання як на приклад неоднаковості у правозастосуванні (ухвала ВАСУ від 24.09.2015), вбачається, що в основі кожного з них лежать конкретні фактичні обставини, які залежно від повноти, характеру, об'єктивності, юридичного значення в оскарженому рішенні були оцінені як такі, що документально підтверджують фактичність, товарність господарських операцій, здійснення яких давало право платнику податку (позивачу) сформувати витрати за такими господарськими операціями, а в наданому для порівняння рішенні - як такі, що не давали для цього підстав.

Крім того, необхідно зазначити, що постановою Верховного Суду України у справі від 22.09.2015 № 21-1526а15, на яку посилається заявник, судові рішення першої, апеляційної та касаційної інстанції були скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав не дослідження первинних документів, що підтверджують здійснення господарських операцій, а також чи спричинили такі операції реальні зміни в майновому стані господарюючого суб'єкту.

Наведене вище дає підстави вважати, що рішення Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду України додані на обґрунтування заяви, прийняті судами за інших фактичних обставин справи, а отже не підтверджують наявність неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку Верховного Суду України щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Зазначене дає підстави для висновку про необґрунтованість поданої заяви.

Відповідно до частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України непідтвердження обставин, які стали підставою для перегляду справи, або якщо норма права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосована правильно, у задоволенні заяви про перегляд судового рішення належить відмовити.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтями 241 - 244, 244-1 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII, пунктом 1 частини першої Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, Суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.12.2015 у справі № 2а-5064/100870 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

…………………………….

…………………………….

…………………………….

І.Я. Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова,

Судді Верховного Суду