Справа № 1.380.2019.000787
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.000787
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобовязати відповідача доручити уповноваженому структурному підрозділу підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області необхідні документи на ОСОБА_1 для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач протиправно відмовив у підготовці та подачі документів до органу, що призначає пенсії, оскільки саме підрозділ кадрового забезпечення Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції уповноважений скерувати ОСОБА_1 до ВЛК для проведення військово-лікарської експертизи на предмет встановлення причинного звязку захворювання із проходженням служби та подати документи для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відповідно бездіяльність відповідача порушує законне право ОСОБА_1 на вибір та призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Ухвалою суду від 22.02.2019 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, у письмовому провадженні (без виклику часників справи).

Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

19.03.2019 року за вх. № 9185 відповідач у встановлений судом строк надав до суду відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зазначає, що згідно з довідками виданими медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 №873931 від 26.03.2015, №338152 від 24.03.2016 та №373388 від 16.03.2017 йому встановлено 2 групу інвалідності. Відповідно до даних довідок причиною інвалідності вказано загальне захворювання, а не захворювання повязане з проходженням служби, чи інша підстава, яка дає право на оформлення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Відтак, підстави для оформлення документів на призначення пенсії по інвалідності та скерування їх до органів пенсійного фонду відсутні.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 27.05.2014 по 10.12.2014 проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України на посадах рядового та молодшого начальницького складу.

26 березня 2015 медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 надана третя група інвалідності.

24 березня 2016 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності із зазначенням "загальне захворювання" та призначено пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

11 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Львові із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

ОСОБА_2 міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 24 січня 2019 року № 4/61 позивачу було повідомлено про відсутність підстав для призначення пенсії по інвалідності, оскільки причиною інвалідності є загальне захворювання, а не захворювання повязане з проходженням служби.

Позивач вважає, що відповідач при прийнятті рішення про відмову у підготуванні та подачі документів до органу, що призначає пенсії діяв протиправно, чим порушив вимоги чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, що перебували на військовій службі, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до преамбули Закону держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв'язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби (частина п'ята статті 2 Закону).

Відповідно до статті 10 Закону обов'язок нарахування та виплати пенсій покладено на органи Пенсійного фонду.

Умови призначення пенсій по інвалідності передбачені статтею 18 Закону.

Так, пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

13 квітня 2017 року видано ОСОБА_1 пенсійне посвідчення № НОМЕР_1, відповідно до якого позивач отримує пенсію по інвалідності (друга група інвалідності), загальне захворювання.

Групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, які діють на підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Приписи ст. 19 Закону визначають, що групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, які діють на підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Залежно від ступеня втрати працездатності інваліди поділяються на три групи.

При цьому, згідно з ст. 20 Закону залежно від причини інвалідності інваліди з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії: а) інваліди війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; б) інші інваліди з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов'язаного з виконанням обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби.

Згідно з довідками виданими медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 №873931 від 26.03.2015, №338152 від 24.03.2016 та №373388 від 16.03.2017 встановлено 2 групу інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання.

Відтак, відповідачем правомірно відмовлено у оформленні документів на призначення пенсії по інвалідності у відповідності до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оскільки інвалідність позивача не повязана з виконанням обовязків військової служби.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Разом з цим, як визначено частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач належними та допустимими доказами підтвердив, що в спірних правовідносинах його поведінка відповідає вимогам закону, є обґрунтованою та розсудливою.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає, що відсутні законодавчо встановлені підстави для задоволення позову.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 241-246, 250, 263, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення КАС України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 26.03.2019.

Суддя Р.М. Брильовський