Справа № 375/1854/18
Суддя: Литвин О. В.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 375/1854/18
Провадження № 2-а/375/3/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2019 Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Литвина О.В.,

за участю секретаря - Куць В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін спору у приміщенні суду в смт.Рокитне адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( 09601, смт. Рокитне вул. 9-го січня, 71 Рокитнянського району Київської області, номер картки платника податків: НОМЕР_1) до поліцейського сектора реагування патрульної поліції №3 Рокитнянського відділення Миронівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області старшого сержанта ОСОБА_2 ( 09601, смт. Рокитне Київської області, вул. Заводська, 3), третя особа - Рокитнянське відділення Миронівського відділу поліції ГУ НП в Київській області ( 09601, смт. Рокитне Київської області, вул. Заводська, 3)

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рокитнянського районного суду із адміністративним позовом до поліцейського сектора реагування патрульної поліції №3 Рокитнянського відділення Миронівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області старшого сержанта ОСОБА_2, прохаючи скасувати як незаконну винесену останнім 23.09.2018 постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО № 843565 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.1ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування позову посилається на те, що 23.09.2018 о 14:30 годині він керував автомобілем НОМЕР_2, по вул. Шевченка в с. Острів Рокитнянського району Київської області та був зупинений працівниками поліції з невідомих йому причин. При цьому працівники поліції не пояснили йому причину зупинки та попросили надати документи. Він попросив їх пояснити причину зупинки та в цей час шукав документи, які знаходилися у салоні автомобіля. Не дочекавшись, інспектор склав оскаржувану постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 843565. Відповідно до останньої він керував транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія і за що відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Вважає, що за викладеного оскаржувана постанова є незаконною, оскільки вона не відповідає вимогам КУпАП.

Будучи належним чином повідомленим, відповідач у судове засідання не зявився, про причину неявки не повідомив, відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За викладеного суд ухвалив провести розгляд спору по суті у відсутності відповідача і що узгоджується із положеннями ст. 205 КАС України.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав за викладених у ньому обставин і підстав та просив задовольнити.

При цьому суду показав, що дійсно 23.09.2018 року приблизно о 14.30 годин він на власному автомобілі НОМЕР_2 рухався в с.Острів в напрямку с. Бирюки і в районі кругового руху за ним став їхати поліцейський автомобіль, який у послідуючому рухався за ним. Біля сільського будинку культури в с. Острів його автомобіль було зупинено працівниками патрульної поліції з невідомих йому причин з вимогою надати документи. Обурений поведінкою інспектора, враховуючи, що він не назвався, захищаючи свої права і законні інтереси, він був змушений звернутися до нього з проханням пояснити причини зупинки, наразі останній так і не представився та не пояснив причину зупинки та склав оскаржувану постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, якого він не вчиняв, оскільки мав при собі документи.

Вважає дії працівника поліції незаконними.

Заслухавши у судовому засіданні позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

23.09.2018 о 14:30 годині ОСОБА_1 рухався за кермом автомобіля НОМЕР_2, в с. Острів Рокитнявського району Київської області та був зупинений працівником поліції без достатніх на те бідстав. При цьому працівник поліції не повідомив водію причину зупинки, вимогаючи останнього надати документи. Позивач всупереч вимозі поліцейського намагався зясувати причину його зупинки, маючи намір лише після цього надати для огляду документи. Позаяк, його прохання залишилося бути незадоволеним і поліцейський СРПП №3 Рокитнянського ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_2 склав оскаржувану постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 843565. За змістом вказаної постанови позивач керував транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія і за що відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Позивач не визнавав себе винуватим на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення. На разі, будь-яких пояснень з приводу зазначеного у постанові правопорушення поліцейським у позивача на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення відібрано не було, прав та обовязків не розяснено. Доказів того, що позивач відмовився надавати пояснення з приводу викладених у постанові обставин, остання не містить.

Згідно частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Конституція України, таким чином, надає громадянам право безпосередньо звертатися до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб і що передбачено положеннями п. 2 ст. 7 КАС України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Отже, підставою для звернення особи до суду з позовом є переконання позивача у порушенні своїх прав чи свобод, однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому законодавець визначив, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 4 КАС України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з частиною першою статті 19 вказаного кодексу, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З огляду на встановлені судом обставини вбачається, що між сторонами має місце публічно-правовий спір з приводу оскарження вищезазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішення, якого проводиться за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

За викладеного даний спір підлягає розгляду адміністративним судом та з огляду на положення ч. 3 ст.30 КАС України розгляд даного спору має бути завершений загальним судом як адміністративним судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Приписами ч.1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На разі, за вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача і що має місце у даній справі.

Відповідач відзив на позов, на що він мав право відповідно до вимог ст.. 162 КАС України та пропозиція з приводу чого була викладена йому в ухвалі про відкриття провадження від 29.12.2018, до суду не подав, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вирішуючи даний спрі, суд виходить із того, що порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, стаття 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно зі ст. 280 зазначеного Кодексу - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності з вимогами ст. 252 цього Кодексу орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами факту порушення позивачем вимог дорожнього руху України, про що відповідачем зазначено в оскаржуваній постанові і що передбачає відповідальність за ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідач відзиву проти позову не надіслав, на переконання суду всупереч вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України факт порушення позивачем дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не довів, достатніх та належних доказів доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду суду не подав і не містять їх матеріали справи. На заперечення позивача та на його клопотання про залучення до складання постанови свідків інспектор уваги не звернув. Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що при її складанні свідки не залучались, фото- та відео- фіксація не застосовувалась. Встановлені обставини вказують на неповноту з'ясування відповідачем обставин під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши отримані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та з огляду на положення ч.2 ст.2 КАС України, суд приходить до висновку, що в діях позивача відсутній склад передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП правопорушення, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною.

При цьому судом також враховується висновок Верховного Суду, який останній висловив у своєму рішенні від 15.03.2019 у справі №686/11314/17 про те, що вимоги інспектора до водія про пред'явлення документів на право керування, якщо не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення водієм правил дорожнього руху, є неправомірними.

У випадку з позивачем такі обставини відсутні і що вкотре вказує на неправомірність оскаржуваної постанови.

Порушене право позивача таким чином підлягає судовому захисту у відповідності до положень ст. 286 КАС шляхом скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі у відповідності до ч.1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до положень ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позов таким чином підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, ст.ст. 3, 6-8 Закону «Про Національну поліцію», Положенням про Національну поліцію, затвердженого Постановою КМ України від 28.10.2015 № 877, ст.ст. 2, 3, 5, 72-77, 90, 211, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати винесену 23.09.2018 поліцейським сектору реагування патрульної поліції №3 Рокитнянського відділення Миронівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області старшого сержанта ОСОБА_2 постанову серії ДПО18 № 843565 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП, щодо особи ОСОБА_1, а провадження у справі - закрити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання через Рокитнянський районний суд Київської області на протязі десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В. Литвин

Рішення набрало законної сили "____"__________________________20____