Справа № 687/1589/17
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 687/1589/17

Головуючий у 1-й інстанції: Горобець Н.О.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

25 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Чемеровецького районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання протиправним та скасування рішення Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про відмову в переведенні ОСОБА_3 з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця.

Також позивач просив зобов'язати Городоцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області призначити, здійснити нарахування і виплату ОСОБА_3 з 11.12.2017 пенсію державного службовця відповідно до ст.27 ЗУ "Про державну службу" №3723 в розмірі 60 відсотків від заробітку зазначеному в Довідці про складові заробітної плати від 08.12.2017 №11-19/8070, Довідці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 08.12.2017 №11-19/8066, що подається для призначення пенсії відповідно до ЗУ "Про державну службу" та до яких включені всі види оплати праці, з яких сплачений єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з урахуванням виплачених сум пенсії.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 14.02.2018 позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 перебуває на обліку в Городоцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Хмельницької області та отримує пенсію по інвалідності з 13.04.2016 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.33).

Позивач 08.12.2017 припинив державну службу та звільнений з посади головного державного аудитора відділу контролю у соціальній галузі та культури Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області за угодою сторін відповідно п.1 ст.36 КЗпП України, ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу», що підтверджується записом в трудовій книжці від 08.12.2017 наказ від 07.12.2017 №445-о. (а.с.20, 24).

Листом Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області №6624/03 від 11.12.2017 розглянуто заяву позивача від 11.12.2017 про перерахунок пенсії згідно Закону України «Про державну службу» та повідомлено йому, що з 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, яким передбачено призначення пенсії за віком особам, які працювали на посадах державних службовців. Призначення пенсії по інвалідності державним службовцям зазначеним Законом не передбачено, натомість статтею 90 Закону №889-VIII встановлено можливість призначення пенсії по інвалідності державним службовцям за нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.10).

Вважаючи зазначену вище відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Крім того, судом першої інстанції досліджено довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №11-19/8070 від 08ю12.2017 та № 11-19/8066 від 08.12.2017 (а.с. 25-26).

Разом з тим, судом першої інстанції зазначено, що з копії трудової книжки позивача вбачається, що його стаж державної служби становить понад 10 років. Також, позивач є інвалідом ІІ групи довічно.

На час набрання чинності Закону України "Про державну службу" №889-VІІІ від 10 грудня 2015 року позивач працював на посаді державного службовця та мав вислугу років понад 10 років.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач є інвалідом 2 групи, має стаж на посаді державної служби понад 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працював на посаді віднесеній до посад державних службовців, він має право на призначення пенсії по інвалідності згідно з ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993, тому наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної йому відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на пенсію державного службовця по інвалідності другої групи відповідно до Закону України "Про державну службу".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889-VIII.

Відповідно до п.2 розд.ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ "Про державну службу" №889-VІІІ втратив чинність ЗУ "Про державну службу", крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 цього розділу.

Згідно з п.10,12 розд.ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ "Про державну службу" №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 ЗУ "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 ЗУ "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 ЗУ "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 ЗУ "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 ЗУ "Про державну службу", але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

У відповідності до ч.1 ст.37 ЗУ "Про державну службу" встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Як передбачено ч.9 ст.37 ЗУ "Про державну службу" пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч.1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).

Згідно з ч.10 ст.37 ЗУ "Про державну службу" якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі.

Відповідно до ч.12 ст.37 ЗУ "Про державну службу" якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п'яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв'язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі.

Виходячи із викладеного, неприпустимим є встановлення такого правового регулювання, за яким розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в ч.3 ст.46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме ст.22 Основного Закону України.

Отже, врахувавши зазначене та матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст.37 ЗУ "Про державну службу", а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до ЗУ "Про державну службу".

Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18) від 13 лютого 2019 року.

Відповідно до вимог частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Положеннями ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Європейський суд з прав людини у п.52,56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов'язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що позивач має право на призначення пенсії державного службовця по інвалідності другої групи в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, до якої включаються всі види оплат праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно зі ст.37 Закону України "Про державну службу".

А тому, оскільки доводи апеляційної скарги відповідача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Городоцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області залишити без задоволення, а рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Загороднюк А.Г.