Справа № 260/1355/18
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2068/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року (рішення ухвалено у м. Ужгороді судом у складі головуючого судді Маєцької Н. Д., повний текст рішення виготовлений 22 січня 2019 року) у справі № 260/1355/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача начальник Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області ОСОБА_2, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача начальник Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області ОСОБА_2, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Позивач просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання йому відповіді на інформаційний запит від 01.11.2018;

зобовязати відповідача надати позивачу перші 10 сторінок документів на інформаційний запит про отримання доступу до публічної інформації від 01.11.2018 безкоштовно.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.01.2019 позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, не правильно застосував норми матеріального права. Частина 2 статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлює обсяг в 10 сторінок, які гарантовано безоплатно надаються у відповідь на інформаційний запит. Оскільки надання 10 сторінок визнано законом безкоштовним, то стягнення плати за друк всіх сторінок, починаючи з першої, коли їх загальна кількість перевищує десять, на думку апелянта, є незаконним. Тому встановлення йому обовязку сплатити за друк одинадцяти сторінок друкованого тексту інформації не відповідає законодавству.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

На апеляційну скаргу позивача відповідач та третя особа подали відзив, в якому просять у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Оскільки усі учасники справи в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, вважаючи, що таку може бути вирішено на підставі наявних в ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пункту 4 Порядку відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Держгеокадастр та його територіальні органи від 20.12.2016 за № 555, відшкодування запитувачами інформації фактичних витрат на копіювання або друк документів здійснюється у разі виготовлення більш як 10 сторінок запитуваних документів, починаючи з першої сторінки. Задоволення запиту позивача на інформацію від 01.11.2018 передбачає виготовлення копій документів обсягом більше як 10 сторінок, однак позивачем не було відшкодовано фактичних витрат на копіювання всіх документів.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що 01.11.2018 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати йому копію належно завіреного листа з додатками відділу в Іршавському районі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області від 18.09.2018.

За результатами розгляду звернення позивача ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області листом від 07.11.2018 № ПІ-147/0-379/0/63-18 надано відповідь на запит, в якому зазначено, що відповідно до Порядку відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Держгеокадастр та його територіальні підрозділи, відшкодування запитувачами інформації фактичних витрат на копіювання або друк документів здійснюється у разі виготовлення більш як 10 сторінок запитуваних документів, починаючи з першої сторінки. Розмір витрат за копіювання документів формату А4 становить 0,1% розміру мінімальної заробітної плати за виготовлення однієї сторінки документів, що надаються за запитом на інформацію.

У звязку з цим, позивачу разом із відповіддю на запит надано рахунок № 85 від 05.11.2018 для здійснення оплати витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію.

Відповідно до вказаного розрахунку сума витрат на копіювання або друк документів формату А4 та меншого розміру за 11 аркушів становить 40,92 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Стаття 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлює, що під запитом на інформацію розуміється, прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Стаття 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачає, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту; у разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту; клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим; у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частина 1 статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлює, що інформація на запит надається безкоштовно.

Однак, відповідно до частини 2 статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у разі якщо особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені частиною 2 статті 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком.

Механізм відшкодування запитувачами інформації фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр) та її територіальними органами за запитом на інформацію визначено Порядком відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Держгеокадастр та його територіальні органи, який затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 20.12.2016 за № 555 (далі - Порядок № 555) та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 січня 2017 р. за № 26/29894.

Відповідно до пункту 4 та пункту 5 Порядку № 555 відшкодування запитувачами інформації фактичних витрат на копіювання або друк документів здійснюється у разі виготовлення більш як 10 сторінок запитуваних документів, починаючи з першої сторінки, відповідно до розміру фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи.

Розмір відшкодування фактичних витрат визначається відповідним структурним підрозділом з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності Держгеокадастру або його територіального органу.

Згідно з Розміром фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 20.12.2016 №555 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 січня 2017 р. за № 25/29893, розмір витрат за копіювання документів формату А4 становить 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати за виготовлення однієї сторінки, що надається за запитом на інформацію.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) мінімальна заробітна плата з 01 січня 2018 року становить 3723 грн.

Відповідно до рахунку № 85 від 05 листопада 2018 року послуга копіювання або друк документів формату А4 та меншого розміру (в тому числі двосторонній друк) коштує за 1 сторінку 3,72 грн.

Загальна сума, яку повинен був сплатити запитувач публічної інформації розрахована наступним чином 3,72x11 сторінок = 40,92 грн.

Згідно листа відповідача від 07 листопада 2018 року № ПІ-147/0-379/0/63-18 позивачу було надано такий рахунок для здійснення оплати витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію.

Як правильно вказано судом першої інстанції, у випадку коли запитувач зобов'язаний оплатити витрати на копіювання та друк, його право отримати документи на запит може бути реалізоване лише після внесення ним плати.

Таким чином, право позивача на отримання публічної інформації не було порушено відповідачем. Відповідач діяв в межах повноважень, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання його бездіяльності протиправною.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача надати позивачу перші 10 сторінок копій документів безкоштовно, то для задоволення такої вимоги також відсутні підстави, оскільки відповідно до пункту 4 Порядку № 555 відшкодування запитувачами інформації фактичних витрат на копіювання або друк документів здійснюється у разі виготовлення більш як 10 сторінок запитуваних документів, починаючи з першої сторінки.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно з копіями паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, посвідчення ветерана війни позивачем у справі є ОСОБА_1, тому зазначення судом першої інстанції в оскаржуваній постанові прізвища позивача «Сабадош» є помилковим.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року у справі № 260/1355/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5