Справа № 826/11728/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

20 березня 2019 року №826/11728/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., за участю секретаря судових засідань Огнивого Д.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Укрзалізниця"
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби України
провизнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.05.2018 № та від 19.02.2018 №,
за участю:

представника позивача - Березінського О.С.,

представника відповідача - Корнейчука О.Л.,

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 20 березня 2019 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укразалізниця" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, у якому (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 07.09.2018) просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.05.2018 № та від 19.02.2018 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України протиправно, на підставі хибних висновків акта перевірки від 26.01.2018 №112/28-10-42-08/40075815, прийняв податкові повідомлення-рішення від 02.05.2018 № та від 19.02.2018 №. Позивач стверджує, що висновки контролюючого органу є неповними, невмотивованими, ґрунтуються на припущеннях, без дослідження всіх фактичних обставин, а операції між позивачем та контрагентом в особі товариства з обмеженою відповідальністю «Тест-Ордер» є товарними, що підтверджується наданими первинними документами, які фіксують факти здійснення відповідних господарських операцій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2018 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі №826/11728/18 та призначено адміністративну справу до судового розгляду по суті.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акта перевірки від 26.01.2018 №112/28-10-42-08/40075815 та відповідно, податкових повідомлень-рішень від 02.05.2018 № та від 19.02.2018 №. Так, відповідач зазначив, що періоди взаємовідносин, по яких встановлено порушення податкового законодавства включають грудень 2015 року, лютий та березень 2016 року, однак відповідні податкові зобов'язання контрагентом позивача за березень 2016 року не декларувались та не сплачувались.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву дублюють акт перевірки, проте жодних нових обґрунтувань відповідачем не зазначено.

Контролюючий орган надав письмові заперечення, в яких наголосив на законності та обґрунтованості оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 02.05.2018 №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.10.2018 вирішено здійснювати розгляд адміністративної справи №826/11728/18 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі.

Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України повторно надав суду відзив на позовну заяву, в якому підтримав свої доводи, викладені у попередньому відзиві від 21.08.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи №826/11728/18 по суті.

Під час розгляду адміністративної справи з боку контролюючого органу подавались письмові пояснення по суті спірних правовідносин.

Під час підготовчого провадження у справі та судового розгляду по суті, судом оголошувалась перерва, в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотримання вимог податкового законодавства України публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Тест-Ордер» за період 2013-2016 роки щодо правильності нарахування та сплати до бюджету України податку на додану вартість, податку на прибуток підприємства та інших обов'язкових платежів.

Перевіркою встановлено наступні порушення публічним акціонерним товариством «Українська залізниця»:

- підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток підприємств на загальну суму 527 710, 00 грн.;

- пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за період грудень 2015-2016 рік, в сумі 473 501, 77 грн. всього, в тому числі за періоди:

грудень 2015 року - 150 909, 00 грн.;

лютий 2016 року - 265 454, 00 грн.,

березень 2016 року - 57 139, 00 грн.

За наслідками перевірки Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України складено акт від 26.01.2018 №112/28-10-42-08/40075815 (далі - Акт перевірки).

На підставі вказаного акту контролюючим органом було прийнято два податкових повідомлення-рішення від 19.02.2018 № та №.

В результаті адміністративного оскарження винесених податкових повідомлень-рішень Державна фіскальна служба України рішенням від 26.04.2018 №14964/6/99-99-11-01-02-25 частково скасувала податкове повідомлення-рішення від 19.02.2018 № та залишила без змін податкове повідомлення-рішення від 19.02.2018 №.

З урахуванням висновків рішення від 26.04.2018 №14964/6/99-99-11-01-02-25, контролюючим органом було прийнято відносно позивача нове податкове повідомлення-рішення від 02.05.2018 №.

Публічне акціонерне товариство "Укразалізниця", не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями від 02.05.2018 № та від 19.02.2018 №, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Розміри та порядок плати податку на прибуток, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння податку визначає Податковий кодекс України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 9.1.1 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України податок на прибуток підприємств належить до загальнодержавних податків та зборів.

Підпунктом 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податку є суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Як вбачається з матеріалів справи, висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на те, що контролюючим органом встановлено порушення публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» повноти нарахування податку на додану вартість за період 01.12.2015-31.12.2016, а саме, встановлено його заниження всього у сумі 473 501, 77 грн. в тому числі за періоди:

грудень 2015 року - 150 909, 00 грн.;

лютий 2016 року - 265 454, 00 грн.,

березень 2016 року - 57 139, 00 грн.

Як вбачається з акта перевірки, між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Тест-Ордер» було укладено договір поставки від 22.07.2015 №Л/НХ-151680/НЮ за умовами якого постачальник (контрагент позивача) зобов'язується поставити покупцю (позивачеві) товар, відповідно до специфікації №1, яка є невід'ємною частиною договору, а покупець - прийняти та оплатити такий товар.

Сума договору згідно з пунктом 3.2 становить 1 237 067, 52 грн. з урахуванням ПДВ 256 177, 92 грн.

До вказаного договору було підписано додаткову угоду №1, якою було змінено ціну договору та встановлено ціну в розмірі - 1 346 512, 17 грн.

Під час звернення позивача до суду з адміністративним позовом, останнім було надано копії: договору поставки від 22.07.2015 №Л/НХ-151680/НЮ, додаткової угоди, специфікацій, податкової накладної, виписаної контрагентом позивача, із зазначенням суми податку на додану вартість 103 464, 98 грн., платіжних доручень, видаткових накладних, рахунків на оплату.

Також, між позивачем та контрагентом в особі товариства з обмеженою відповідальністю «Тест-Ордер» було підписано договір поставки від 10.08.2015 №Л/НХ-151827/НЮ, за умовами якого постачальник (контрагент позивача) зобов'язується поставити покупцю (позивачеві) товар, відповідно до специфікації №1, яка є невід'ємною частиною договору, а покупець - прийняти та оплатити такий товар.

Сума договору згідно з пунктом 3.2 становить 864 567, 00 грн. з урахуванням ПДВ 144 094, 50 грн.

До договору від 10.08.2015 №Л/НХ-151827/НЮ було підписано додаткову угоду №1, якою було визначено нову ціну вказаного договору - 1 036 398, 00 грн. та продовжено строк дії договору до 31.03.2016.

Позивачем надано суду копію вказаного договору, додаткової угоди, специфікацій до договору, платіжних доручень, рахунків-фактур, видаткових накладних, товаро-транспортних накладних та копію податкової накладної, виписаної контрагентом позивача, із зазначенням суми податку на додану вартість 28 638,50 грн..

Як відображено в акті перевірки, між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Тест-Ордер» було також укладено договір поставки від 22.05.2015 №НХ-15-366НЮ, за умовами якого постачальник передає у власність замовника, а замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості за цінами, які зазначені у специфікації, що додається до договору про закупівлю і є його невід'ємною частиною. Постачальник передає у власність замовника товар на умовах, визначених у договорі.

Сума договору згідно з пунктом 6.4 становить 452 880, 00 грн. з урахуванням ПДВ 75 480, 00 грн.

Додатковою угодою №1 до договору від 22.05.2015 №НХ-15-366НЮ, встановлено, що загальна сума договору складає 429 120, 00 грн. в тому числі ПДВ 71 520, 00 грн.

Додатковою угодою №2 до вказано договору продовжено строк його дії до 31.03.2016, введено специфікацію №3 та визначено нову ціну договору - 514 620, 00 грн.

Позивачем під час звернення до суду надано копію вказаного договору, видаткових накладних, товаро-транспортних накладних, платіжних доручень. Разом з тим, податкової накладної по вказаному договору суду не надано.

В акті перевірки також відображено взаємовідносини позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Тест-Ордер» на підставі договору поставки від 30.11.2015 №ПЗ/НХ-151947/НЮ, однак позивачем не надано суду копію вказаного договору та жодних документів на підтвердження умов його виконання.

Таким чином, як зазначено вище, контролюючим органом зроблено висновок щодо заниження позивачем суми податку на додану вартість при його обрахуванні всього в розмірі 473 501, 77 грн. в тому числі за періоди:

грудень 2015 року - 150 909, 00 грн.;

лютий 2016 року - 265 454, 00 грн.,

березень 2016 року - 57 139, 00 грн.

Разом з тим, позивач, наполягаючи на протиправності спірного податкового повідомлення-рішення від 19.02.2018 № надав суду копії лише двох податкових накладних, виписаних контрагентом позивач на загальну суму податку на додану вартість - 132 103, 48 грн.

При цьому, як встановлено приписами статті 198 Податкового кодексу України, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту для отримувача товарів/послуг є Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних.

З наведеного вбачається, що позивачем не надано суду всіх необхідних податкових накладних, які мали б бути виписані контрагентом позивача - товариством з обмеженою відповідальністю «Тест-Ордер» на підтвердження виникнення податкових зобов'язання по всім вище зазначеним договорам, які б в свою чергу, слугували підставою для формування позивачем суми податкового кредиту в розмірі 473 501, 77 грн..

Таким чином, позивачем не надано доказів на спростування позиції контролюючого органу щодо заниження позивачем податку на додану вартість за період грудень 2015-2016 років.

Крім того, суд звертає, що 28.01.2019 через канцелярію суду відповідачем було подано додаткові пояснення по справі, з яких вбачається, що товариством з обмеженою відповідальністю «Тест-Ордер» податкові зобов'язання по взаємовідносинах з публічним акціонерним товариством «Укрзалізниця» за березень 2016 року не декларувались. Відповідачем наголошено, що з 2016 року звітність по податку на прибуток контрагентом позивача не подавалась, податкові зобов'язання не декларувались та не сплачувались.

Позивачем зазначені твердження відповідача не спростовано, доказів правомірності формування суми податкового кредиту в розмірі 473 501, 77 грн. суду не надано.

Так, суд наголошує, що позивачем не було надано всіх первинних документів, які підтверджують здійснення операцій між позивачем і контрагентом, зокрема, не було надано податкові накладні, що підтверджують правомірність формування суми податкового кредиту, копії договору поставки від 30.11.2015 №ПЗ/НХ-151947/НЮ, платіжних доручень, видаткових накладних в межах виконання вказаного договору на підтвердження понесених витрат.

Наведене в сукупності свідчить про неправомірні намагання позивача мінімалізувати податкове навантаження.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку про правомірність висновків акта перевірки від 26.01.2018 №112/28-10-42-08/40075815 та відповідно податкових повідомлень-рішень від 02.05.2018 № та від 19.02.2018 №.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень покладений на нього обов'язок доказування правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень виконав.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представника позивача стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У разі відмови в задоволенні позовних вимог, судовий збір, сплачений позивачем не відшкодовується.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текс рішення виготовлено 26.03.2019.