Справа № 520/2328/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

26.03.2019р. справа №520/2328/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденка А.В.,

за участі:

секретаря - Стрєлка О.В.,

представника позивача - Роженка Д.В.,

представника відповідача - Ергешова Д.Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Приватного підприємства "Термобудальянс"
до Головного управління ДФС у Харківській області
провизнання протиправним та скасування наказу, -

встановив:

Позивач, Приватне підприємство "Термобудальянс", у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про скасування наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 18.02.2019р. №1197.

Підставами позову є доводи про те, що одержані від контролюючого органу запити про надання інформації та пояснень є безпідставними, вимоги запитів виконанню не підлягали, а відтак і прийнятий через невиконання цих запитів наказ є протиправним.

Відповідач, Головне управління ДФС у Харківській області, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що отримав від інших податкових органів інформацію, яка свідчила про можливе вчинення платником податкових правопорушень. З метою перевірки отриманої інформації склав та належно оформив запити про надання пояснень і документів. Після одержання цих запитів платник податків відмовив у виконанні їх приписів. Невиконання вимог запитів і спричинило прийняття спірного наказу. Наполягав на відповідності закону спірного наказу.

Дослідивши приєднані до справи докази, суд установив такі обставини спору.

27.09.2017 р. року контролюючим органом, ГУ ДФС у Харківській області було складено письмовий запит №18434/10/20-40-14-21-16 з приводу надання пояснень та їх документального підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «Ятанар» за лютий та березень 2017 р.

Листом від 13.10.2017 р. платник сповістив контролюючий орган про втрату документів.

14.09.2018 р. року контролюючим органом, ГУ ДФС у Харківській області було складено письмовий запит №39105/10/20-40-14-21-16 з приводу надання пояснень та їх документального підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «Селезія» за серпень 2016 р.; з ТОВ «Укрспецторг Груп» за січень та лютий 2017 р.; з ТОВ «Роднік-Стайл» за червень 2016 р.; з ТОВ «Центр Інвест Груп» за червень та серпень 2017 р.; з ТОВ «Гарантторг Трейд» за липень 2017 р.; з ТОВ «Маркосс» за травень та серпень 2017 р.

Листом від 11.10.2018 р. платник сповістив контролюючий орган про втрату документів.

12.11.2018 р. року контролюючим органом, ГУ ДФС у Харківській області було складено письмовий запит №46835/10/20-40-14-21-16 з приводу надання пояснень та їх документального підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «Селезія» за вересень 2016 р.; з ТОВ «Трансгруплогістик» за березень 2018 р.

Листом від 07.12.2018 р. платник сповістив контролюючий орган про втрату документів.

Суд відмічає, що тексти перелічених запитів хоча і містять посилання на конкретну норму абз.3 п.73.5 ст.73 Податкового кодексу України, але не конкретизують з достатньою поза розумним сумнівом чіткістю суті претензії контролюючого органу до дотримання особою податкової дисципліни.

18.02.2019 року владним суб'єктом видано оскаржений наказ №1197 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПП «Термобудальянс».

Як з'ясовано судом, юридичною підставою для прийняття оскарженого рішення суб'єкт владних повноважень обрав положення п.п. 20.1.4 ст. 20, п. 41.1 ст. 41, п. 61.1 ст. 61, п.п. 62.1.3 ст. 62, п.п. 75.1.2 ст. 75, п.п. 78.1.1 ст. 78, п. 82 ст. 82 Податкового кодексу України, а фактичною підставою послугували судження суб'єкта про ненадання платником податків пояснень та документів на запити контролюючого органу.

До установлених судом обставин підлягають застосуванню наступні норми права.

Положеннями п.20.1.2 ст.20, п.73.3 ст.73, п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України контролюючим органом надані повноваження на витребування від платників податків пояснень, первинних документів, а також й інших документів, що мають стосунок до обчислення податків і зборів, перелік яких законом не обмежений.

Водночас з цим, суд зауважує, що повноваження контролюючого органу на одержання інформації (як у формі пояснень, так і у формі документів) не є абсолютним, адже чітко і безумовно обмежено п.16.1.5 ст.16, ст.73, п.78.1.1 ст.78 Податкового кодексу України вимогою про конкретний перелік документів та конкретизацію підстави надання.

Правовий висновок Верховного Суду з приводу застосування п.73.5 ст.73 Податкового кодексу України викладений у постанові від 20.02.2018 року по справі №826/12244/14 (адміністративне провадження №К/9901/4473/18) і полягає у тому, що контролюючий орган зобов'язаний у тексті письмового запиту навести конкретний пункт згаданої статті та факти в обґрунтування сумніву контролюючого органу з приводу дотримання особою податкової дисципліни.

Проте, судом виявлено, що тексти складених контролюючим органом письмових запитів не містять викладення конкретної правової та фактичної підстави для надання документів з-поміж окреслених у п.73.5 ст.73 Податкового кодексу України.

Отже, у спірних правовідносинах сумнів контролюючого органу у дотримання платником податкової дисципліни не підтверджений змістом запиту.

Окремо суд бере до уваги, що обраний контролюючим органом спосіб реалізації управлінської функції контролю - призначення саме невиїзної перевірки, у даному конкретному випадку прямо суперечить приписам ч.2 ст.2 КАС України та ст.ст.75, 78, 79, адже за фізичної відсутності первинних документів (котрі за твердженням платника податків втрачені) та ухиленні від вивчення відомостей бухгалтерського обліку платника податків, податкового обліку платника податків, документів про розрахунки тощо, однозначно спричинить донарахування грошових зобов'язань з податку.

Так, відповідно до п.79.1 ст.79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Підпунктом 75.1.2 ст.75 Податкового кодексу України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

За матеріалами справи судом установлено, що у розпорядженні контролюючого органу відсутні як регістри податкового та бухгалтерського обліку платника, так і первинні та розрахункові документи, складені у межах виконання зобов'язань за правочинами з контрагентами.

За таких обставин, призначення спірної перевірки явно та однозначно суперечить меті здійснення заходу податкового контролю, а саме: встановлення об'єктивної істини у питанні додержання особою податкової дисципліни.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 210 КАС України, суд відзначає, що призначення контролюючим органом саме невиїзної перевірки не узгоджується з вимогами ч.2 ст.2 КАС України.

Окрім того, суд зазначає, що і сама суть оскарженого рішення контролюючого органу носить нездоланний і непереборний дефект у вигляді відсутності належного мотивування сумніву у дотриманні особою податкової дисципліни.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб'єкт не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України при винесенні оскаржених рішень.

Натомість факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі податкової справи знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених вимог про скасування оскарженого рішення владного суб'єкта.

При розв'язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22.02.2007р. у справі «Красуля проти Росії», від 05.05.2011р. у справі «Ільяді проти Росії», від 28.10.2010р. у справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994р. у справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003р. у справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008р. у справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії»), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДФС у Харківській області від 18.02.2019 р. №1197 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ПП "Термобудальянс".

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 26 березня 2019 року.

Суддя Сліденко А.В.