Справа № 161/18370/18
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/5/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Пушкарчук В.П., при секретарі судового засідання Загоровській І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Державної фіскальної служби України, про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суду з позовом до Волинської митниці Державної фіскальної служби України, у якому просить визнати незаконною та скасувати постанову № 3934/20500/18 від 07.11.2018 про порушення митних правил про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 8 500 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що оскаржувана постанова винесена без повного та належного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів, що мають значення для прийняття рішення. Вказує, що в постанові зазначено, що він, ОСОБА_1 18.05.2018 року ввіз на територію України автомобіль. Однак, це не відповідає дійсності, оскільки він не ввозив цей автомобіль на територію України. Окрім цього, у винесеній постанові митниці не перелічені та не зазначені жодні документальні докази про те, чи мав позивач право керувати та розпоряджатись ввезеним ним автомобілем, чи безпосередньо він подавав заяву на тимчасовий ввіз чи транзит і брав на себе зобов'язання зворотного вивозу даного автомобіля з території України. Докази на яких ґрунтується обвинувачення позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 470 МК України, є лише припущенням і недоліком у роботі митного органу, відтак тлумачаться на його користь і не можуть ставитись йому у вину. Жодної інформації про приналежність автомобіля до країни, фізичної чи юридичної особи, надання останніми позивачу права на користування чи розпоряджання даним автомобілем не має.

Крім того, вказує, що при розгляді справи 07.11.2018 року адвокатом ОСОБА_2, згідно договору про надання правової допомоги від 07.11.2018 заявлено клопотання викликати ОСОБА_3, який переміщувався зазначеним т/з та опитати його; направити запит до митних органів ОСОБА_4, де зареєстрований даний т/з з метою зясувати хто був власником вказаного т/з та кому надавалося право керування т/з, однак, митним органом було безпідставно відмовлено у задоволенні даного клопотання при тому, що адвокат наголошував, що в матеріалах справи не має жодного доказу який би встановлював факт, кому належав даний транспортний засіб, хто вписаний.

На підставі викладеного просив суд визнати протиправною та скасувати постанову Волинської митниці Державної митної служби у справі про порушення митних правил № 3934/20500/18 від 07.11.2018 про порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

На адресу суду ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав викладених в позові та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав відзив на позов в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказав, що постанова по справі винесена правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства. У порушення п.1 ч.1 України ОСОБА_1 перевищив встановлений ст. 95 МК України строк транзитного перевезення автомобіля марки MERCEDES-BENZ р.н. КМС691 (Реєстрації ОСОБА_4), кузов № НОМЕР_1 більше ніж на 10 (десять) діб, що було встановлено на митному посту «Ягодин» Волинської митниці ДФС, тому у його діях наявний склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України. Обставин, які б виключали адміністративну відповідальність встановлено не було. В задоволенні позову просив відмовити за безпідставністю.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.07.2018 року відносно позивача складено протокол про порушення митних правил №3934/20500/18, з якого вбачається, що 24.07.2018 року о 15 год. 21 хв. з України в напрямку ОСОБА_5 через пункт пропуску «Ягодин» Волинської митниці ДФС по «зеленому коридору» слідував в якості пасажира автомобіля НОМЕР_2 (Реєстрації України) номер кузова № VF1MAF5FR48410785 громадянин України ОСОБА_1 .

Під час проведення аналітично-перевірочних заходів з використанням баз даних, а саме: ПІК «Інспектор» та АСМО та спрацювання АС АУР встановлено, що 18.05.2018 о 08 год. 14 хв гр. України ОСОБА_1 було ввезено легковий автомобіль марки «MERCEDES-BENZ VITO» р.н. КМС691 (Реєстрації ОСОБА_4) номер кузова № VSA6906 для особистого користування з метою транзиту по спрощеній формі митного контролю «зелений коридор» через митний пост «Ягодин» Волинської митниці на митну територію України, відповідно до ч.1 ст. 381 Митного кодексу України. Станом на 22.07.2018 року його не вивезено та в інший митний режим не заявлено (а.с. 30).

Згідно ст.95 Митного кодексу України ОСОБА_1 повинен був вивезти за межі митної території України вищевказаний автмобіль протягом 10 діб. Документів підтверджуючих дію обставин непереборної сили ОСОБА_1 не надав, тим самим перевищив встановлений статтею 95 МК України строк доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення.

Постановою від 07.11.2018 року в.о. начальника Волинської митниці ДФС ОСОБА_6 № 3934/20500/18 ОСОБА_1 визнано винним у порушенні митних правил за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 8 500 гривень (а.с. 48,49)

Відповідно до ст. 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; 4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджуються відповідними документами, не тягнуть за собою адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.469, ст. 470, ч.3 ст. 478, ст. 481 Митного кодексу України.

Частиною 3 ст. 407 МК України передбачена відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок визначення і особливості виконання митних формальностей при поміщенні товарів у митні режими, передбачені Митним кодексом України, та під час перебування товарів у відповідному митному режимі, передбачено Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31 травня 2012 року № 657 який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 жовтня 2012 року за № 1669/21981 (далі Порядок).

Пунктом 3 розділу VIII зазначеного Порядку передбачено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально уповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Пунктом 5 розділу VIII даного Порядку, якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Відповідно до ст. 95, 192 МК України до строку перебування транзитних товарів на митній території України не включається час дії аварії чи обставин непереборної дії.

Частиною першою статті 460 Митного кодексу України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених статтею 470 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

В силу ст.460 МК України зазначені документи не мають жодних доказів того, що зазначений вище транспортний засіб не вивезений за межі України в результаті дії обставин непереборної сили.

Отже, за викладених обставин, судом не встановлено підстав для застосування відносно позивача ОСОБА_1 положень ч.1 ст.460 МК України, яка виключає адміністративну відповідальність у випадках наявності наслідків аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб.

Посилання позивача на те, що він не ввозив на територію України автомобіль, суд вважає безпідставним виходячи з наступного.

У своєму поясненні від 24.07.2018 року громадянин ОСОБА_1 повідомив що ввіз транспортний засіб «MERCEDES-BENZ VITO» р.н. КМС691 (Реєстрації ОСОБА_4), кузов № НОМЕР_1 за грошову винагороду, та вказав, що йому невідоме місцезнаходження ввезеного автомобіля (а.с. 32)

В протоколі про порушення митних правил міститься допис позивача, а саме:« Протокол мною прочитаний. Доповнень і зауважень не маю. Про розгляд справи знаю», та наявні підпис позивача (а.с. 29-зворот).

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 був неодноразово перенесений згідно його заяв від 14.08.2018 року, від 31.08.2018 року та 28.09.2018 року відповідно на 05.09.2018 року, 10.10.2018 року та 07.11.2018 року.

Листи на заяви про перенесення дати розгляду справи були направлені позивачу рекомендованими листами та згідно інформації яка міститься на офіційному сайті «УКРПОШТА» були вручені особисто.

Отже, Волинського митницею ДФС було вжито всіх заходів для забезпечення процесуальних прав ОСОБА_1, передбачених ст. 498 МК України.

Згідно пункту 7 розділу І «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 №1118, (даліПравила №118) встановлено, що власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження). Згідно пункту 9 Правил №1118 не підлягає пропуску через митний кордон України ТЗ, увезення якого в Україну заборонено згідно із законодавством або на який відсутні документи, що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження).

Отже, при оформленні зобов'язання про транзит визначальним є не факт знаходження особи за кермом автомобіля, а факт зазначення такої особи у поданих документах власником транспортного засобу або уповноваженою особою.

Також, відповідно до п.3.1 ч.3 Розділу ІV Правил №118, у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територією України транспортного засобу, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом транспортного засобу, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого транспортного засобу здійснюється в усній формі, відтак безпідставними є покликання позивача на відсутність документів, що підтверджують право власності на транспортний засіб або користування ним.

Відповідно до ст. 95, 192 МК України до строку перебування транзитних товарів на митній території України не включається час дії аварії чи обставин непереборної дії.

Оскільки позивач у порушення п.1 ч.1 ст.95 МК України не доставив у встановлені Митним кодексом України строки транспорнтий засіб до органу доходів і зборів призначення, перевищивши строк доставки більше як на десять діб, а також вчасно не помістив зазначений транспортний засіб в інший митний режим, дозволений цим Кодексом, а також не надав документів, підтверджуючих наявність непереборної сили, то зазначені обставини вказували на наявність у його діях ознак порушення митних правил,що тягне відповідальність, передбачену ч.3 ст. 470 МК України.

Суд звертає увагу і на те, що позивач не заперечував самого факту свого перетину кордону в цьому транспортному засобі, про що ним і зазначено в самій позовній заяві.

Суд наголошує, що необізнаність особи, яка ввезла автомобіль на територію України, про теперішнє місцезнаходження автомобіля не звільняє його від відповідальності за вчинення правопорушення за частиною 3 статті 470 МК України.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята у відповідності з вимогами закону, посадовою особою митного органу правомірно було прийнято рішення про наявність в діях позивача складу правопорушення, внаслідок чого винесено постанову про порушення митних правил, а тому підстав для її скасування не вбачається. Інші доводи позивача не спростовують вищезначених висновків суду.

Керуючись ст.ст. 71, 158, 159, 160, 161, 163, 171-2 КАС України, ст. 95, 380, 470, 522-533 Митного кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Волинської митниці Державної фіскальної служби України, про визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області В.П. Пушкарчук