Справа № 477/1464/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 477/1464/18
Головуючий в 1 інстанції: Козаченко Р.В.

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2,
судді ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту Патрульної поліції МВС України про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_4 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту Патрульної поліції МВС України, в якому просив визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та скасувати постанову серії ВР №305020 від 16.06.2018 року, якою його було притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

В обґрунтування позову було зазначено, що інспектор поліції в м. Миколаєві зупинив позивача за вчинення одного правопорушення, а склав постанову за вчинення зовсім іншого адміністративного правопорушення. Також позивач зазначив, що притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП було безпідставним, оскільки будь-які підстави для пред'явлення інспектору поліції полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі - поліс) були відсутні.

Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18.09.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 16.06.2018 року позивач рухаючись на автомобілі CHERY SQR71105, реєстраційний номер НОМЕР_1, був зупинений на пр. Миру в м.Миколаєві екіпажом патрульної поліції в складі інспектора Кожухаря Д.Ю. та Войцеховського Д.Ю. за порушення пп. «в» п.2.3 ПДР України, а саме керування транспортним засобом з непристебнутим ременем безпеки, та за підозрою у русі по вул. Будівельників, яка перетинається з пр. Миру, з порушенням вимог знаку рух заборонений.

Після зупинки транспортного засобу, позивача повідомлено про необхідність пред'явити документи, відповідно до п.2.1 ПДР України, на що водій пред'явив водійське посвідчення та реєстраційний документ на транспортний засіб, проте надати поліс відмовився.

Отже, в наслідок зазначених вище обставин інспектором поліції було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто позивача до відповідальності за порушення ч.1 ст.126 КУпАП та накладене стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн..

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії інспектора при складанні постанови та зупинці транспортного засобу були вчинені в межах закону та права позивача порушені не були. Спірна постанова є законною та обґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови встановлення події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно пп.«ґ» п.2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно із пунктом 2.4 ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.

Частиною 1 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не заперечує факт непред'явлення страхового поліса для перевірки на вимогу працівника поліції, також це підтверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що будь-які підстави для пред'явлення інспектору поліції полісу були відсутні, оскільки позивач не порушував ПДР України.

Колегія суддів не може погодитись з таким твердженням позивача враховуючи наступне.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі ст.53 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Пунктом 21.2 ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено коло суб'єктів, уповноважених на перевірку відповідних полісів, а також визначено випадки обов'язкової перевірки останніх.

В свою чергу, п.21.3 зазначеної статті передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм, колегія суддів робить висновок, що право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності кореспондується із обов'язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред'явити такий поліс.

Разом з цим, як вже зазначалося вище, позивача зупинили за порушення пп.«в» п.2.3 ПДР України, а саме керування транспортним засобом з непристебнутим ременем безпеки. В результаті чого інспектор поліції предявив вимогу про необхідність надати документи, відповідно до п.2.1 ПДР України, проте позивач надати поліс відмовився, чим також порушив пп.«ґ» п.2.1 та п.2.4 ПДР України.

Відповідно до абз.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Отже, інспектором поліції було прийнято постанову про накладення стягнення за порушення позивачем пп.«ґ» п.2.1 та п.2.4 ПДР України, як за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. А тому посилання позивача на те, що він був зупинений за вчинення одного правопорушення, а постанову склали за вчинення зовсім іншого адміністративного правопорушення, як на підставу для скасування спірної постанови, відхиляються судом.

За таких підстав колегія суддів вважає, що спірна постанова серії ВР №305020 від 16.06.2018 року є протиправною та скасуванню не підлягає, а дії інспектора поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності не порушують права позивача.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, згідно з даних від 16.06.2018 року про оформлення полісів на транспортні засоби із сайту МТСБУ (https://policy-web.mtsbu.ua/) на автомобіль, реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував позивач, поліс не оформлений.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.272, ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3