Справа № 0240/2818/18-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження

Справа № 0240/2818/18-а

27 березня 2019 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

розглянувши у письмовому провадженні клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року задоволено позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, а саме визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Вінницькій області №0-0204 від 24.04.2018 року.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду І інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Водночас апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, розглянувши яке, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з ч.1 ст.295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Як встановлено з матеріалів справи, вступну та резолютивну частину рішення проголошено 20.12.2018 року, а повний текст оскаржуваного рішення виготовлено та надіслано учасникам справи 29.12.2018 року.

У відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення податковий орган отримав примірник повного тексту рішення 02.01.2019 року (а.с. 90).

23.01.2019 року відповідач оскаржив отримане рішення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький окружний адміністративний суд, який останню разом зі справою надіслав до суду апеляційної інстанції.

Встановивши невідповідність апеляційної скарги вимогам ст.296 КАС України, Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 31.01.2019 року залишив її без руху.

Ухвалою від 13.02.2019 року апеляційну скаргу повернуто заявнику на підставі ч. 2 ст. 298 КАС України.

Супровідним листом від 19.02.2019 року ухвала апеляційного суду разом з доданими до скарги матеріалами надіслана на адресу позивача.

З повторною апеляційною скаргою позивач звернувся 11.03.2019 року, що засвідчується штампом відділення поштового зв'язку на конверті та інформацією отриманою на офіційному Інтернет-сайті Укрпошти за допомогою сервісу "відстеження поштових відправлень".

При цьому апелянтом ставиться питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.12.2018 року, яке мотивовано тим, що відповідно до листа Головного управління державної казначейської служби України у Вінницькій області №07.2-08/31-778 від 07.02.2019 року станом на момент первинного звернення до апеляційної інстанції було зупинено проведення платежів за всіма кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (кодами тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) та економічної класифікації видатків бюджету.

Отже, для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об'єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу.

В даному випадку, суд критично оцінює доводи апелянта та враховує, що для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об'єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу.

Суд в розрізі розгляду питання про поновлення процесуальних строків, звертає увагу на те, що особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, докази на підтвердження того, що наведені неї обставини дійсно перешкоджали їй вчасно скористатись наданим їй правом звернення до суду апеляційної інстанції.

У клопотанні відповідач просить суд поновити строк на апеляційне оскарження з посиланням на те, що вперше апеляційну скаргу на рішення суду подано в межах строку на апеляційне оскарження, однак, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2019 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику у зв'язку з несплатою судового збору.

Зокрема, апелянт зазначає, що на момент подання первинної апеляційної скарги податковий орган не міг виконати вимоги ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду про сплату судового збору з об'єктивних причин, оскільки ГУ ДФС в Вінницькій області не мало можливості здійснювати сплату судового збору з власних рахунків у зв'язку із зупиненням видаткових операцій на них органами Державного казначейства, з огляду на наявність виконавчого провадження відносно ГУ ДФС в Вінницькій області.

У відповідності до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними та допустимими доказами.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов'язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, слід дійти висновку, що обставини, пов'язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо не можуть бути підставою для реалізації суб'єктом владних повноважень права на апеляційне/касаційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини «... підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси…».

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і податкові органи зокрема, зобов'язати діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно (у даному випадку - за рахунок платника податку у зв'язку з порушенням принципу остаточності судового рішення, прийнятого на користь такого платника податку).

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов'язано з тим, що держава має дотримуватись принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов'язків, встановлених нею ж.

Таким чином, довготривала процедура погодження та сплати судового збору, блокування рахунків в рамках інших виконавчих проваджень, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 02.11.2018 по справі № 817/1371/17, від 05.02.2019 по справі № 826/11314/17, від 02.11.2018 по справі № 816/4651/15, від 02.11.2018 по справі № 817/1371/17, врахування якої є обов'язковим в силу ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч.ч.5, 6 ст.242 КАС України.

З огляду на приписи, зокрема, статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційне оскарження судового рішення, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов'язків, встановлених законом або судом для чого, як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Відтак, податковий орган, який в силу наданих йому повноважень, має можливість безпосереднього впливу на процес організації його діяльності, повинен забезпечити належний рівень здійснення претензійно-позовної роботи, а тому зазначені відповідачем підстави для поновлення строку апеляційного оскарження не можна визнати поважними, оскільки вони не пов'язані з дійсно непереборними та об'єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк, подання апеляційної скарги і не надають права у будь-який необмежений після спливу цього строку час реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Також, судова колегія надає оцінку долученому до матеріалів апеляційної скарги платіжному дорученню про сплату судового збору №112 від 04.02.2019 року в сумі 1057,20 грн.

Зокрема, слід зауважити, що клопотання про продовження строку для усунення недоліків первинної апеляційної скарги подано до суду 15.02.2019 року, тобто вже після оформлення вищевказаного платіжного доручення. При цьому, вказане клопотання жодних посилань на факт вчинення апелянтом спроби сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги та усунути виявлені недоліки не містить. Апелянт не згадує про існування платіжного доручення №112 від 04.02.2019 року на суму 1057,20 грн. як такого, що буде приєднаний до матеріалів апеляційної скарги відразу після фактичного проведення вказаної проплати.

Між тим, відповідач вважає за можливе подати апеляційну скаргу повторно, при цьому не обґрунтовуючи належними і допустимими доказами неможливість сплати судового збору протягом такого значного проміжку часу.

Посилання відповідача на блокування рахунків ГУ ДФС у Вінницькій області у зв'язку з наявністю відкритих виконавчих проваджень колегія суддів відхиляє з підстав, наведених вище.

Крім того, слід вказати, що наразі при повторному зверненні з апеляційною скаргою відповідачем не надано жодного доказу таких обставин.

При зверненні до суду апеляційної інстанції з клопотанням про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги відповідачем надавалась лише копія повідомлення ГУ ДКСУ у Вінницькій області на ім'я начальника ГУ ДФС у Вінницькій області від 11.02.2019 про блокування рахунків ГУ ДФС у Вінницькій області до надання останнім інформації, що може вплинути на процес безспірного списання коштів з нього на користь арбітражного керуючого ОСОБА_2.

Однак, вказане повідомлення датоване 11.02.2019 року, а строк для надання інформації у ньому визначено - до 13.02.2019 року, який сплинув на момент первинної подачі апеляційної скарги.

Крім того, з 16.03.2018 набули чинності зміни до п. 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників. Вказана норма права визначає перелік платежів, які проводяться незалежно від зупинення операцій по рахунках. До таких платежів належить сплата судового збору.

Разом із тим, неодноразова подача апеляційної скарги з відповідними недоліками та поза межами встановленого законодавством строку, порушує принцип сталості судового рішення, ставить під загрозу відновлення порушених прав та інтересів іншої сторони по справі.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначати, що вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Враховуючи викладене, обставини, які наведені відповідачем в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, не можуть бути визнані поважними, а клопотання ГУ ДФС у Вінницькій області про поновлення строку на апеляційне оскарження не може бути задоволено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено наявності обставин, що перешкоджали йому звернутись до суду в межах строку, визначеного статтею 287 КАС України, та становили об'єктивно непереборні перешкоди, які пов'язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, причини пропуску строку апеляційного оскарження зазначені у вказаному клопотанні не є поважними, а тому суд не знаходить підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року.

Керуючись ст.ст.121, 295, 325, 328, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

у задоволенні клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року відмовити.

Визнати неповажними причини пропуску Головним управлінням Державної фіскальної служби у Вінницькій області строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України .

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5