Справа № 804/2382/18
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2019 року Справа № 804/2382/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
позивача представника відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій просив:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2018 (суддя Павловський Д.П.) відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, позовну заяву прийнято, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
Розпорядженням в.о. керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2018 № 2796д у звязку з відстороненням судді Павловського Д.П. від здійснення правосуддя призначено повторний автоматизований розподіл справи №804/2382/18.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2018, справу № 804/2382/18 передано на розгляд судді Юхно І.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 (суддя Юхно І.В.) прийняла до свого провадження адміністративну справу №804/2382/18 та призначила справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні.
Розпорядженням в.о. керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 № 3004д у зв'язку із перебуванням судді Юхно І.В. у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років призначено повторний автоматизований розподіл справи № 804/2382/18.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2018, справу №804/2382/18 передано на розгляд судді Голобутовському Р.З.
Ухвалою суду від 06.12.2018 справу №804/2382/18 прийнято до провадження судді Голобутовського Р.З., розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що за змістом пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України в 2017 році працівників органів податкової міліції виключено із переліку відповідної категорії осіб, яким суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з їх грошового забезпечення, спрямовуються на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів. Також звертає увагу, що Податковий кодекс України має вищу юридичну силу, тому Постанова КМУ від 15.01.2004 року №44 не застосовується. З огляду на викладене, просив відмовити в задоволенні позовної заяви.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позовну заяву, з огляду на викладені в ній обставини.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні позовної заяви з огляду на викладені у відзиві обставини.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_3 в період з 27.05.2003 по 27.10.2017 проходив службу в органах податкової міліції України.
Відповідно до наказу в.о. начальника ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 27.10.2017 №1404-о, ОСОБА_3 з 27.10.2017 звільнено з податкової міліції в запас Збройних Сил за пунктом 64 підпунктом "а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991.
Згідно з довідкою ДПІ у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 05.01.2018 №1/10/04-62-05-034 позивачу нарахована заробітна плата за 2017 рік у сумі 257501,18 грн.
07.02.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо здійснення компенсації утриманих з грошового забезпечення та інших виплат сум податку на доходи фізичних осіб.
Листом від 19.02.2018 №1114/10/04-62-05-034 відповідач повідомив ОСОБА_3, що з січня 2017 року до часу звільнення позивача не було підстав для виплати компенсації сум податку на доходи фізичних осіб.
Не погодившись із листом відповідача, ОСОБА_3 07.02.2018 звернувся зі скаргою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Не погоджуючись із відповіддю відповідача, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи в першу чергу керується нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) та постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу" за №44 від 15.01.2004 (далі - Порядок №44), у відповідній редакції, яка була чинна на час дії спірних правовідносин.
Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв'язку з виконанням ними своїх обов'язків під час проходження служби (надалі по тесту також - грошова компенсація) визначається приписами Порядком №44.
У період спірних відносин з 01.01.2017 по 02.06.2017 (в тому числі до 01.01.2017) пунктом 2 Порядку №44 було визначено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв'язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро.
У свою чергу, з 03.06.2017 по 22.09.2017 і на даний час вказаний пункт 2 Порядку №44 викладений в наступній редакції, зокрема, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв'язку з виконанням обов'язків під час проходження служби.
За змістом пунктів 3-6 Порядку №44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв'язку з виконанням ними своїх обов'язків під час проходження служби (надалі по тексту також - грошове забезпечення), що пов'язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб" (889-15).
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Варто відзначити, що вказані правовідносини з 01.01.2011 врегульовані також ПК України.
Зокрема, до 01.01.2017 пункт 168.5 статті 168 ПК України передбачав, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Вказана редакція правової норми свідчить, що до 01.01.2017 особи рядового і начальницького складу органів податкової міліції були віднесені до відповідної категорії громадян, яким суми податку на доходи фізичних осіб, що утримувалися з їх грошового забезпечення, спрямовувалися на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів.
Така редакція пункту 168.5 статті 168 ПК України до 01.01.2017 відповідала Порядку №44, в тому числі пункту 2 такого Порядку.
У той же час, з 01.01.2017, відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" за №1797-VIII від 21.12.2016 (далі - Закон №1797-VIII), пункт 168.5 статті 168 ПК України викладено в новій редакції, а саме: суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Тобто, з 01.01.2017 особи рядового і начальницького складу органів податкової міліції виключені із переліку відповідної категорії громадян, яким суми податку на доходи фізичних осіб, що утримувалися з їх грошового забезпечення, спрямовуються на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Абзацом 9 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1797-VIII зобов'язано Кабінет Міністрів України, серед іншого, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.
Дійсно є вірними доводи позивача про те, що вище коментовані зміни щодо виключення осіб рядового і начальницького складу органів податкової міліції із переліку відповідної категорії громадян, не внесені до пункту 2 Порядку №44.
Редакція пункту 2 Порядку №44, про яку вказує позивач в позовній заяві, і яка є чинною на даний час, до відповідної категорії громадян віднесено особи рядового і начальницького складу органів податкової міліції.
Позивач наполягає на застосування судом у спірних відносинах положень пункту 2 Порядку №44, і як наслідок всього Положення №44.
Відповідач, в свою чергу, вказує на відповідні зміни до ПК України, і зазначає, що спірні правовідносини врегульовані безпосередньо новою редакцією пункту 168.5. статті 168 ПК України.
Таким чином, наявність права на отримання позивачем щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб залежить від того чи правомірно відповідач керувався нормами саме пункту 168.5 статті 168 ПК України, і чи є у зв'язку із цим в діях посадових осіб ГУ ДФС в області протиправна складова в частині не виконання діючих норм пункту 2 Порядку №44.
Відповідно до частини 1 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України.
Судом враховується, що згідно із пунктом 2.1 статті 2 ПК України зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.
Пунктом 5.2 статті 5 ПК України визначено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.
Відповідно до пункту 7.3 статті 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.
Частиною 3 статті 7 КАС України визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_1 України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Отже, оскільки згідно із ієрархією джерел права Закон це нормативно-правовий акт, що має вищу юридичну силу щодо інших актів, які повинні видаватись на основі Закону, для вирішення даної справи суд застосовує пункт 168.5 статті 168 ПК України як правовий акт, положення якого мають вищу юридичну силу по відношенні до пункту 2 Порядку №44.
Варто відзначити також й те, що Порядок №44 не відповідає закону не тільки щодо пункту 2, але й в інших його положеннях, зокрема, пункт 3 містить посилання на Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб", який втратив чинність 01.01.2011 з прийняттям ПК України.
За змістом статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи встановлене суд робить висновок, що відповідач правомірно застосовував положення пункту 168.5 статті 168 ПК України, в редакції Закону №1797-VIII, при нарахуванні і виплаті ОСОБА_3 грошового забезпечення працівника податкової міліції органів ДФС.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій. Натомість, позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77, 78, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 01 березня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1