Справа № 520/11720/18
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 р.Справа № 520/11720/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Чалого І.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 року (суддя Сліденко А.В.; м. Харків) по справі № 520/11720/18

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Харківській області № 75 о/с від 17.10.2018 року, яким звільнено, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України та відповідно до п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних сил України майора міліції ОСОБА_1 М-122611 інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 17.10.2018 року;

- поновити позивача в органах внутрішніх справ України на посаді інспекторі сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 17.10.2018 року;

- зобовязати Головне управління Національної поліції в Харківській області вирішити питання щодо прийняття позивача на службу до національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію».

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 року позов ОСОБА_1 повернуто заявникові.

Судове рішення вмотивовано висновком про те, що позивач при поданні позову не дотримався правил ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 172 КАС України, що у відповідності до приписів п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України є підставою для прийняття судом рішення про повернення позову.

Суд першої інстанції зазначив, що спірні правовідносини виникли з приводу фактичного проходження особою публічної служби в органах МВС України та бажаного проходження публічної служби в органах Національної поліції України.

При цьому, спір з приводу бажаного проходження публічної служби в органах Національної поліції України вже був вирішений у межах справи Харківського окружного адміністративного суду №820/3791/16 (постанова окружного адміністративного суду від 21.09.2016р., ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2016р.) та у межах справи Харківського окружного адміністративного суду №820/2640/18 (рішення окружного адміністративного суду від 26.06.2018р., постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018р.).

Відтак, за висновком суду першої інстанції, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, дана вимога не підлягає розгляду та вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Окрім цього судом зазначено, що в тексті позову заявником жодним чином не обґрунтовано повязаності між собою вимог, одночасно заявлених до Ліквідаційної комісії ГУ МВС в Харківській області та ГУ НП в Харківській області.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем у позові до обсягу одночасно заявлених вимог включені ті, які не підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства та ті, повязаність яких не обґрунтована та недоведена.

Не погодившись із судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо порушення позивачем приписів п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, оскільки підстави позову у справах № 820/3791/16, № 820/2640/18 та 520/11720/18 є цілком різними, що унеможливлює застосування вказаної норми та відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Також позивач, з посиланням на ст. 4, п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо порушення нею при поданні позовної заяви приписів ч. 1, ч. 4 ст. 172 КАС України, оскільки позовні вимоги у даній справі безпосередньо повязані з проходженням та звільненням з публічної служби в органах МВС України.

Вказує, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2016 року по справі № 820/11945/15 ОСОБА_1 було поновлено на посаді інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з 06.11.2015р.

26 листопада 2018 року позивачем було отримано витяг із наказу Головного управління МВС України в Харківській області за № 75 о/с від 17.10.2018 року, відповідно до якого, згідно із пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та відповідно до п. 64 «Г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено у запас Збройних Сил України майора міліції ОСОБА_1 /М-122611/, інспектора сектору кадрового забезпечення Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з 17.10.2018 року.

На переконання позивача, повязаність позовних вимог є цілком очевидною, оскільки позивачем заявлено вимоги про скасування незаконного наказу про звільнення та поновлення на роботі (до відповідача, який і приймав зазначений наказ - Ліквідаційної комісії ГУМВСУ в Харківській області), разом з тим, з огляду на ту обставину, що наразі ГУМВСУ в Харківській області знаходиться в стані ліквідації, а позивачем подавався рапорт від 03.11.2015 року, яким вона виявила бажання продовжити проходження служби в органах поліції, який однак так і не був розглянутий другим відповідачем по справі - ГУ НП в Харківській області, то логічним завершенням питання поновлення на роботі позивача є вирішення питання щодо прийняття ОСОБА_1, на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» на підставі вищевказаного рапорту.

Вважає, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, фактично позбавив позивача на доступ до правосуддя, оскільки можливість особи без перепон одержати судовий захист є головним змістовним аспектом поняття «доступу до правосуддя».

Відповідачем - ГУ НП в Харківській області, подано відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 172 КАС України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Згідно з п. 23 ч. 1 ст. 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що пов'язаними між собою можна вважати вимоги, що випливають з одних правовідносин, і, як наслідок, ґрунтуються на одних і тих самих фактичних даних.

Таким чином, у випадку заявлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.

Слід звернути увагу, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Частинами 4, 5 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, та, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку щодо неможливості об'єднання позивачами в одне провадження позовних вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства та за правилами виключної підсудності різним судам.

Згідно із ч. 6 ст. 172 КАС України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз'єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об'єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз'єднання позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що обовязковою умовою повернення позовної заяви на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України є порушення позивачем правил об'єднання позовних вимог та неможливість їх розєднання судом у порядку, передбаченому ст. 172 КАС України.

З поданої до суду позовної заяви вбачається, що підставами для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом стало прийняття Головним управлінням МВС України в Харківській області наказу № 75 о/с від 17.10.2018 року про звільнення позивача з 17.10.2018 та неприйняття Головним управлінням Національної поліції в Харківській області рішення про прийняття позивача на службу на підставі поданого нею рапорту від 03.11.2015 року.

Отже, даний спір стосується проходження та звільнення позивача з публічної служби, позовні вимоги обґрунтовані порушенням трудових прав позивача внаслідок незаконного звільнення наказом № 75 о/с від 17.10.2018 року та не вирішення питання щодо подальшого проходження служби в поліції відповідно до поданого ОСОБА_1 рапорту від 03.11.2015 року.

За приписами пункту 2 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на частину 4 статті 172 КАС України, якою встановлені обмеження щодо обєднання в одному провадженні вимог, які належать до розгляду в порядку різного судочинства.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку усі заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому висновок суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України через те, що позивачем у позові до обсягу одночасно заявлених вимог включені ті, які не підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства України, є безпідставним.

Зі змісту ухвали про повернення позовної заяви вбачається, що висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога ОСОБА_1 стосовно прийняття на службу до Національної поліції України не підлягає розгляду та вирішенню в порядку адміністративного судочинства ґрунтується на тому, що спір з приводу бажаного проходження публічної служби в органах Національної поліції України вже був вирішений у межах справи Харківського окружного адміністративного суду №820/3791/16 (постанова окружного адміністративного суду від 21.09.2016р., ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2016р.) та у межах справи Харківського окружного адміністративного суду №820/2640/18 (рішення окружного адміністративного суду від 26.06.2018р., постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.11.2018р.), а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України повторне вирішення даного спору є неможливим.

Колегія суддів з цього приводу вважає за необхідне зазначити, що за наявності підстав для застосування п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, а саме: якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі, суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі в частині таких вимог.

Тобто, наслідком застосування п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України є прийняття судом ухвали про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог, стосовно яких є судове рішення, що набрало законної сили, у тотожній справі, через встановлені КАС України обмеження щодо повторного звернення до суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, а не повернення позовної заяви в цілому на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169, ч. 4 ст. 172 КАС України через те, що одна із заявлених позовних вимог не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, передумовою для застосування п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають), тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду; наявність судового рішення, яким завершено розгляд справи і набрання цим судовим рішенням законної сили. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб для вирішення спору.

Як стверджує позивач, підстави позову у даній справі та справах № 820/3791/16, № 820/2640/18 є різними, що виключає можливість для застосування п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, а саме:

- у справі № 820/3791/16 - неприйняття рішення ГУНП в Харківській області за рапортом позивача від 10.06.2016 року, щодо переведення її на службу до поліції;

- у справі № 820/2640/18 - порушення відповідачами конституційного права на працю позивача, яка є діючим співробітником МВС України;

- у справі № 520/11720/18 - незаконне звільнення позивача на підставі наказу Головного управління МВС України в Харківській області № 75 о/с від 17.10.2018 року та поновлення на роботі та прийняття рішення щодо рапорту позивача від 03.11.2015 року.

Однак, вказані обставини не були зясовані судом першої інстанції при постановленні оскарженої ухвали.

З приводу висновку суду першої інстанції стосовно того, що позивачем заявлено вимоги, повязаність яких не обґрунтована та недоведена, колегія суддів зазначає, що вказана обставина також не є підставою для повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки вказане питання підлягає зясуванню судом та у разі необхідності суд вправі до початку розгляду справи по суті роз'єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об'єднаних вимог в самостійне провадження, як за клопотанням учасника справи так і з власної ініціативи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що, повертаючи позовну заяву, судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи та зміст позовних вимог, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до вимог ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 28 березня 2006 року у справі Мельник проти України (Melnyk v. Ukraine), заява № 23436/03, пункти 22-23, 26, а також у рішенні від 18 лютого 2011 року по справі Мушта проти України, заява № 8863/06, пункти 37, 38, 47, розкриваючи зміст принципу юридичної визначеності в контексті передбаченого у п. 1 ст. 6 ЄКПЛ права на доступ до суду зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інший підхід розцінюється як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для вирішення питання та порушено норми процесуального права, які призвели до необґрунтованого прийняття судового рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 320, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 року по справі № 520/11720/18 скасувати.

Справу № 520/11720/18 за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 26.03.2019 року