Справа № 1140/3370/18
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Кропивницький Справа № 1140/3370/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сагуна А.В.;

за участю секретаря судового засідання Гуріної І.С.;

позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу громадянина України і підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про скасування вимоги та рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить скасувати вимогу №Ф- від 23.06.2018 р., рішення № від 23.06.2018 р. та рішення № від 23.06.2018 р., винесені Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області.

Позивач просив розглянути позов за його відсутності (а.с.4, зворотній бік).

23.01.2019 судом відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін (а.с.1).

Ухвалою суду від 13.02.2019 задоволено клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 66).

06.03.2019 ухвалою суду визнано заяву позивача про відвід судді - необґрунтованою. Зупинено провадження у справі - до вирішення питання про відвід (а.с.86).

Ухвалою судді Кармазіної Т.М. від 06.03.2019 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді (а.с.92).

07.06.2019 судом поновлено провадження у справі (а.с.95).

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що Кабінет Міністрів України ніколи не утворював такого центрального органу виконавчої влади, як Державна фіскальна служба України, а отже, з огляду на це, на думку позивача, не може існувати і територіальних органів такої служби. Таким чином, на переконання позивача, Головне управління ДФС у Кіровоградській області не є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, який утворено Кабінетом Міністрів України у порядку Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" і Закону України "Про Кабінет Міністр України" та не має повноваження контролюючого органу, в тому числі і повноважень щодо складання будь-яких актів та прийняття рішень, вимог, передбачених Податковим кодексом України. Крім того, зазначав, що оскаржувані вимога і рішення складені від імені Головного управління ДФС у Кіровоградській області печатка якого повинна бути з символами держави, зокрема, Великим Державним Гербом України. При цьому, стверджував, що на печатці відповідача відсутній державний символ України. Зазначені підстави, на переконання позивача, прямо вказують на те, що у відповідача відсутні законні підстави для стягнення недоїмки та штрафів на підставі оскаржуваних рішень.

Представником відповідача подано відзив на адміністративний позов згідно якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зважаючи на те, що оскаржувані вимоги та рішення є правомірними, прийняті на підставі і в межах повноважень. Так, в ході перевірки відповідачем встановлено, що позивачем не задекларовано отриманий дохід від здійснення підприємницької діяльності в сумі 8315,00 грн., в тому числі за 2016 рік - 7940,00 грн., за 2017 рік - 375,00 грн. Також, відповідно до ст.7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" відповідачем визначено розмір чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності позивача на який нараховується єдиний внесок за 2017 рік у розмірі 38 400 грн. Таким чином, на думку відповідача позивачем занижено суму єдиного внеску на 10 194, 80, в тому числі за 2016 рік на 1746, 80 грн., за 2017 рік на 8 448 грн. У звязку з чим відповідачем прийнято оскаржувані вимога та рішення(а.с.50-51).

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 05.02.2001р. був зареєстрований як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Олександрійської міської ради Кіровоградської області, 14.01.2019 припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням.

У період з 01.01.2016 по 31.12.2017 позивач перебував на податковому обліку в Олександрійській ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області на загальній системі оподаткування (а.с.56).

Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області 23 червня 2018 року прийнято вимогу №Ф- про сплату боргу (недоїмки) у сумі 10 194 грн. 80 коп. (а.с.6).

Також, відповідачем прийнято рішення :

- №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 340 грн. (а.с.7);

- №, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1 194 грн. 16 коп. (а.с.8).

Не погодившись з даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 10.08.2018 №11953/Ш/99-99-11-02-02-25 оскаржувані вимогу, рішення залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення (а.с.9-10).

Суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що Головне управління ДФС у Кіровоградській області не є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, який утворено Кабінетом Міністрів України у порядку Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" і Закону України "Про Кабінет Міністр України" та не має повноваження контролюючого органу, в тому числі і, повноважень щодо складання будь-яких актів, передбачених Податковим кодексом України, з наступних підстав.

Відповідно до статті 41 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.

Розмежування повноважень і функціональних обовязків контролюючих органів визначається законодавством України.

Інші державні органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, у тому числі на запит правоохоронних органів.

Відповідно до п.1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236 (далі - Положення) Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Згідно п.7 Положення ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.

Перелік територіальних органів Державної фіскальної служби визначений постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №311 Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України, в якому наведено, в тому числі, Головне управління ДФС у Кіровоградській області.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 15.09.2014 міською радою міста Кропивницького зареєстровано Головне управління ДФС у Кіровоградській області, шляхом заснування юридичної особи, про що здійснено запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи №0009486, а Головне управління ДФС у Кіровоградській області є органом державної влади.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" №755-IV від 15.05.2003 (далі Закон №755-IV) державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об'єднання, професійної спілки, її організації або об'єднання, політичної партії, організації роботодавців, об'єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Згідно п.7 ч.1 ст.1 Закону №755-IV Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи;

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру (ч.1 ст.7 Закону №755-IV).

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.10 Закону №755-IV якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про підтвердження факту створення та реєстрації, у встановленому законодавством порядку, органу державної влади - Головного управління ДФС у Кіровоградській області.

Також, суд звертає увагу, що при дослідженні в судовому засіданні письмових доказів встановлено наявність відтиску гербової печатки Головного управління ДФС у Кіровоградській області на оскаржуваних вимозі та рішеннях (а.с.6-8), а тому посилання позивача на нечинність оскаржуваних рішень з підстав відсутності встановлених законом реквізитів не приймаються судом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

В силу пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Як зазначено у пункті 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акту або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Судом встановлено, що оскаржувані вимогу та рішення прийнято відповідачем на підставі акту від 31.05.2018 №428/11-28-13-03/ЕВ396539 документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань правильності дотримання вимог податкового та іншого законодавства по взаємовідносинах з міською ветеринарною лікарнею в м.Олександрії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, дотримання законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 (а.с.55-61).

Згідно акту перевірки посадовими особами Головного управління ДФС у Кіровоградській області зафіксовано порушення позивачем, зокрема:

- п.177.2 ст.177 ПК України - не задекларовано отриманий дохід у сумі 8315,00 грн., в тому числі за 2016 рік - 7940,00 грн., за 2017 рік - 375,00 грн.;

- п. 4 част. 2 ст. 6 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та п. 2 розділу 3 Наказу Міністерства Фінансів України «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 14.04.2015 року № 435, який зареєстровано в Мін'юсті України 23 квітня 2015 року за № 460/26905 -не подано звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 та 2017 роки;

- частини 2 пункту 1 статті 7 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями) в частині заниження суми податкового зобов'язання по єдиному внеску від здійснення підприємницької діяльності на 10194,80 грн. в тому числі за 2016 рік на 1746,80 грн., за 2017 рік на 8448,00 грн.

Пунктом 177.2 статті 177 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пп.177.5.3 п.177.5 ст.177 ПК України остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами, а також порядок, строки подання звіту до фіскальних органів та його форму визначає та встановлює Закон України від 08.07.2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом № 435 від 14.04.2015 року із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 11.04.2016 року № 441.

Форми та строки подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які перебувають на загальній системі оподаткування, передбачено розділом III Порядку №435.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно до ч. 12 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

З 01.01.2017 року відповідно до Закону України від 06 грудні 2016 року № 1774-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" набрали чинності зміни, зокрема, в порядку нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.

Так, згідно п. 2 ч. 1 ст.7 Закону України №2464, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно до п. 4, 5 ч. 1 ст. 1 Закону України №2464 максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п'ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Враховуючи зазначене вище, з 1 січня 2017 року фізична особа підприємець, що перебуває на загальній системі оподаткування та не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, зобов'язана визначити базу нарахування єдиного внеску.

З 01 січня 2018 року Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" у п. 2 частини 1 ст. 7 Закону України № 2464 для бази нарахування єдиного внеску змінено період (рік на квартал).

Перевіркою достовірності декларування оподатковуваного доходу встановлено, що позивачем не задекларовано отриманий дохід від здійснення підприємницької діяльності за 2016 рік в сумі 7940 грн. (а.с.62-63). Так, міською ветеринарною лікарнею в м. Олександрії надано належним чином завірені копії документів, зокрема угода про поставку товарів, надання послуг від 16.12.2016 №1; накладна на реалізацію медичних халатів від 16.12.2016 №001 на суму 7940 грн.; рахунок від 16.12.2016 №001 на суму 7940 грн.; платіжне доручення №320 від 19.12.2016 на суму 7940 грн. (а.с.62-63).

Також, суд зазначає, що відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" з 1 січня 2017 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 3200,00 грн.

Таким чином, з урахуванням зазначених вище положень Закону відповідачем правомірно визначено розмір чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності на який нараховується єдиний внесок, з урахуванням розміру мінімального страхового внеску, а саме за 2016 рік 7 940 грн., за 2017 рік 38 400 (3200*12) грн.

Єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки, визначеної ст. 7 Закону бази нарахування єдиного внеску (ч. 5 ст. 8 Закону України №2464).

З огляду на викладене, відповідачем в ході перевірки встановлено заниження позивачем суми єдиного внеску на суму 10 194,80 грн., в тому числі за 2016 рік на 1 746, 80 грн., за 2017 рік на 8 448, 00 грн. (а.с.54)

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449.

Відповідно до вимог розділу VI сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

Враховуючи вищевказані приписи вищевказаної Інструкції, на підставі акту перевірки відповідачем винесено та направлено на адресу позивача вимогу №Ф- від 23.06.2018 р.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність вимоги про сплату боргу вимогу №Ф- від 23.06.2018 р., а тому в задоволенні позовної вимоги про її скасування належить відмовити.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України №2464 орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Враховуючи, що відповідачем донораховано позивачу єдиний внесок у сумі 10 194, 80 грн., суд приходить до висновку, що рішення відповідача № від 23.06.2018, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1 194 грн. 16 коп. (а.с.8) є правомірним та скасуванню не підлягає.

Також, згідно п.4 ч. 2 ст.6 Закону України №2464 платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Відповідно до п.7 ч.11 ст.25 Закону України №2464 орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Рішенням відповідача № від 23.06.2018 застосовано до позивача штрафні санкції у сумі 340 грн. за неподання звітності у 2016, 2017 роках (а.с.7).

Суд, враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини вважає вказане оскаржуване рішення правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Порушення позивачем наведених норм зафіксовано у акті перевірки та не спростовуються позивачем у письмових поясненнях, викладених в позовній заяві, та не надано будь-яких доказів на відсутність вказаних порушень.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що оскаржувані вимога та рішення прийняти відповідачем відповідно до вимог встановлених ч.2 ст.2 КАС України, є правомірним та скасуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 139, 243 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову громадянина України і підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 28008, Паспорт серії ЕВ 396539) до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (вул. Велика Перспективна, 55, м. Кропивницький, 25006, ) про скасування вимоги та рішень відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-296 та пунктом 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Дата складення повного рішення суду - 28.03.2019.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_3