Справа № 554/446/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 р.Справа № 554/446/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Калитки О. М. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 29.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Микитенко В.М., м. Полтава по справі № 554/446/19

за позовом Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

до ОСОБА_1

про продовження строку затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (далі по тексту - УДМСУ в Полтавській області, позивач) звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач), який перебуває в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців на осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України про продовження строку затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на 6 місяців.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29.01.2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Продовжено строк затримання особи громадянина ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, що розташований за адресою: Чернігівська область, Ріпкінський район, село Розсудів, вул. Лісна, 5, строком на шість місяців.

Рішення допущено до негайного виконання.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність судового рішення нормам чинного законодавства, просить суд скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29.01.2019 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог, справу розглянути без його участі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказує на те, що не перешкоджав ідентифікації своєї особи, а навпаки сприяв цьому, неодноразово надаючи копію свого паспорту. Посилаючись на викладені доводи вважає, що відсутні підстави для продовження строку його тримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції необгрунтованим та таким, що не відповідає чинному законодавству.

Сторони в судове засідання не зявились, про час та дату слухання справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.07.2018 року у справі №554/5895/18 було вирішено адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області до ОСОБА_1 про затримання для ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні та примусового видворення з України задовольнити.

ОСОБА_4 строком на шість місяців для ідентифікації громадянина ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Примусово видворити за межі території України громадянина ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 після завершення процедури його ідентифікації.

Рішення допустити до негайного виконання.

Виконання рішення покласти на УДМС України в Полтавській області.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2018 року апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30.07.2018 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про примусове видворення за межі території України громадянина ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1, а в решті залишено без змін.

За рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.07.2018 року громадянина ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Шестимісячний строк, на який може бути затримано та поміщено особу, спливає 31.01.2019 року.

З метою забезпечення видворення відповідача УДМС в Полтавській області вживалися заходи щодо його ідентифікації та документування.

Так, почесному Консулу ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 у м. Київ, ОСОБА_5 неодноразово направлялися відповідні листи (№ 5301.6-19609/53.1-18 від 11.10.2018, № 5301.6-301/53.1-19 від 09.01.2019).

Крім того, лист направлявся до департаменту консульської служби МЗС України (№ 5301.6-305/53.1-19 від 09.01.2019).

Згідно листа Чернігівського ПТПІ № 09-02/1544 від 20.09.2018 року громадянин ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1 відмовився від заповнення запропонованої анкети до Посольства ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 з особистих міркувань. На сьогодні відповіді УДМС не отримало, документи, необхідні для ідентифікації іноземця, відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця у визначений раніше судом шестимісячний строк та необхідності продовжити строк затримання ОСОБА_1.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною 1 ст. 16 зазначеного Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Одним з видів юридичної відповідальності можуть бути як то примусове видворення, затримання такої особи.

У відповідності до ч.1 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. ч. 12, 13 ст. 289 КАС України, умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем вживались заходи з метою ідентифікації відповідача шляхом направлення листів почесному Консулу ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 у м. Київ, ОСОБА_5 та департаменту консульської служби МЗС України.

Судом встановлено, що згідно листа Чернігівського ПТПІ № 09-02/1544 від 20.09.2018 року громадянин ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1 відмовився від заповнення запропонованої анкети до Посольства ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 з особистих міркувань (а.с.10).

З огляду на зазначене, колегія суддів вказує на відсутність співпраці з боку ОСОБА_1 під час процедури його ідентифікації.

При цьому, на сьогодні відповіді УДМС не отримало, документи, необхідні для ідентифікації даного іноземця, відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця у визначений раніше судом шестимісячний строк.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.07.2018 року у справі №554/5895/18 затримано строком на шість місяців для ідентифікації громадянина ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2018 року залишено без змін рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30.07.2018 року у справі №554/5895/18 щодо затримання строком на шість місяців для ідентифікації громадянина ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1, з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що 27.07.2018 року, внаслідок виявлення ОСОБА_1, як нелегального мігранта, відповідною посадовою особою складено довідку про особу відповідно до додатка 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України.

За порушення правил перебування в Україні відносно ОСОБА_1 був складений адміністративний протокол за ч.1 ст.203 КУпАП від 28.07.2018 року та винесено постанову про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. за зазначене адміністративне правопорушення.

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 нелегально перетнув державний кордон України поза межами пункту пропуску, відповідні органи влади не повідомив, перебував на нелегальному становищі, що свідчить про те, що відповідач мав намір ухилявся від добровільного повернення. За весь час незаконного перебування на території України, при дійсному бажанні легалізувати своє становище, зміг би це зробити, як він це зробив та додав зусиль здійснюючи нелегальний в'їзд в Україну.

Крім того, судом зазначено, що з огляду на характер порушення допущеного з боку відповідача щодо потрапляння, перебування на території України, відсутність оригіналів документів (суду представлена лише копія), за якою достовірно можливо ідентифікувати цю особу, вбачаються обґрунтовані підстави вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, може перешкоджати проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

Також, перебуваючи в Україні, постійного місця проживання, законного джерела існування, близьких родичів, власності, коштів на існування ОСОБА_1 не має.

Частина 4 ст.78 КАС України передбачає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на встановлені обставини, докази вжиття позивачем заходів для ідентифікації відповідача, ухилення ОСОБА_1 від прискорення ідентифікації його особи, наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати ОСОБА_1 у визначений раніше судом шестимісячний строк, а також підстав вважати, що існує ризик його втечі, колегія суддів приходить до висновку про необхідність продовжити строк затримання особи громадянина ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, що розташований за адресою: Чернігівська область, Ріпкінський район, село Розсудів, вул. Лісна, 5, строком на шість місяців.

Відповідно до ст.26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Зазначений принцип стосовно законності перебування коли відбувається гарантування свободи пересування, вільного вибору місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, також закріплений в ст.33 Конституції України, де також встановлена конституційна гарантія таким особам, які на законних підставах перебувають на території України.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів вказує на те, що відповідна особа є користувачем на рівні з іншими особами правами і свободами, за наявності, якщо така особа перебуває в Україні саме на законних підставах. Якщо відсутня ознака законності перебування, то це створює для особи певні обмеження та відповідні юридичні наслідки.

ОСОБА_4 ОСОБА_1, не зважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені фактичні обставини, колегія суддів вважає цілком виправданими та належними, тому як в даному випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатніми для гарантування виконання такою особою певних обов'язків пов'язаних із залишенням території України.

ОСОБА_4 до закінчення проведенню процедури видворення, в тому числі для ідентифікації особи, відповідає волі національному законодавству, воно є також необхідним за конкретних обставин.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вказує на обґрунтованість позовних вимог та погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність їх задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючисьст.ст. 23, 31, 33, 90, 271, 272, 288, 289, 292, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 29.01.2019 року по справі № 554/446/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст постанови складено 28.03.2019 року