Справа № 215/5220/18(2-а/215/209/18)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2019 року м. Дніпросправа № 215/5220/18(2-а/215/209/18)
(суддя Красюк К.І., м. Кривий Ріг)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2018 року у справі №215/5220/18(2-а/215/209/18) за позовом ОСОБА_1 до начальника Тернівського відділення поліції Головного Управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича про визнання бездіяльності протиправною,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12 листопада 2018 року звернувся до суду з позовом до начальника Тернівського відділення поліції Головного Управління Національної поліції Дніпропетровської області Шульги Анатолія Вікторовича згідно з яким, просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов'язати його протягом 15-ти днів вжити заходи нормативно-правовим актом для забезпечення належної правової процедури згідно заяви від 24.10.2018 року;

- притягти до адміністративної відповідальності відповідача згідно п.1 ч.1 ст. 20 КАС України

за протиправну бездіяльність за не забезпечення захисту від кримінальних правопорушень, не забезпечення охорони прав та законних інтересів, за не застосовану належну правову процедуру відповідно до заяви від 24.10.2018 року вх. С-48

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2018 року справу передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду мотивовано тим, що переданий на вирішення суду спір предметно не підсудний місцевим загальним судам як адміністративним.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та окремою ухвалою позов направити до суду за територіальною підсудністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що спір, який є предметом розгляду у цій справі може бути вирішеним за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, що прямо передбачено положеннями ст. 25 КАС України. Крім того, зазначає про те, що така передача справи створює штучні перешкоди для вирішення справи у розумний строк.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 20 КАС України розмежовано предметну юрисдикцію адміністративних судів.

Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов'язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов'язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що предметом позову у даній справі є спір з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України, є помилковими, оскільки, як вбачається з матеріалів адміністративного позову, позивач звернувся до суду з позовом щодо визнання протиправної бездіяльності відповідача та притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Оскільки частиною першою ст. 20 КАС України встановлено виключний перелік справ, які належить розглядати місцевим загальним судам як адміністративним судам, та до якого не відносяться справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, суд першої інстанції, з урахуванням приписів ч. 6 ст. 7 КАС України, зробив вірний висновок про наявність підстав для передачі цього спору на вирішення Дніпропетровському окружному адміністративному суду.

При цьому, посилання скаржника на положення ч. 1 ст. 25 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки вказаною статтею визначено територіальну, а не предметну юрисдикцію судів.

Відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа «Руїз Торіха проти Іспанії» суд наголошує на тому, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Між тим, інші аргументи наведені позивачем в обґрунтування своєї позиції по справі фактично зводяться до загального, а саме незгодою з висновком суду щодо передачі цієї справи на розгляд до окружного адміністративного суду, відповідь на який судом надано у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції вважає, що всі інші аргументи позивача не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду щодо підсудності цієї справи Дніпропетровському окружному адміністративному суду.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2018 року у справі №215/5220/18(2-а/215/209/18) - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 26 березня 2019 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко