Справа № 335/13242/16-а(2-а/335/33/2017)
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2019 року

Київ

справа №335/13242/16-а(2-а/335/33/2017)

адміністративне провадження №К/9901/7024/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу № 335/13242/16-а

за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії

за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України, постановленої 13 червня 2017 року суддею Загороднім А.Ф. -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила: визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2008 рік; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя перерахувати пенсію за віком з 01 червня 2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати, з якої сплачено страхові внески в Україні за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2013-2015 роки), забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією; стягнути з Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя суму судових витрат, а саме: судовий збір у розмірі 551,20 грн. та суму витрат на правову допомогу у розмірі 1700,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя та з 20 лютого 2009 року та отримувала пенсію за вислугою років призначену у відповідності до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З 14 червня 2016 року позивач набула право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і 11 жовтня 2016 року звернулася до управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя з заявою встановленої форми про призначення пенсії за віком у відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарних роки, що передують зверненню з заявою про призначення пенсії (2013-2015 рр.). Натомість, управлінням Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя позивача було фактично переведено з пенсії, призначеної у відповідності до ЗУ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788), на пенсію за віком у відповідності до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058). При цьому, при нарахуванні пенсії за віком було взято показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2008 рік (абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» при переході з одного виду пенсії на інший).

Постановою Орджонікідзевському районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя щодо відмови в розрахунку ОСОБА_1 пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2008 рік.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 14 червня 2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1, суму судових витрат, а саме: судовий збір у розмірі 551,20 грн., та суму витрат на правову допомогу в розмірі 1700,00 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року постанову Орджонікідзевському районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2017 року в адміністративній справі № 335/13242/16-а - скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 13 червня 2017 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2017 року.

У липні 2017 року ОСОБА_1 (в порядку глави 3 розділу ІУ Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній до 15.12.2017) подала до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2017 року у справі № 335/13242/16-а (провадження № К/800/14084/17).

Ухвалою Верховного Суду України від 11 вересня 2017 року відкрито провадження у справі для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2017 року.

У зв'язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в чинній редакції) матеріали заяви разом зі справою передано до Верховного Суду.

У ході розгляду справи судами встановлено, що ОСОБА_1 з 20.02.2009 знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя та отримувала пенсію за вислугу років, як працівник охорони здоров'я призначену відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

11.10.2016 позивач звернулася до управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя із заявою про перехід з пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Однак, ОСОБА_1 було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та до розрахунку пенсії позивача взято середню заробітну плату за 2008 рік.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою, в якій просила перерахувати пенсію відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої зарплати, з якої сплачено страхові внески в Україні за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2013-2015 роки).

УПФУ листом за № 325/0-9 від 14.11.2016 повідомило позивача про те, що оскільки їй вже була призначена пенсія за вислугу років, як працівнику охорони здоров'я, при переведені на пенсію за віком застосуванню підлягає показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 2008 рік, тому підстави для застосування середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, відсутні.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що реалізація права позивача на пенсію на підставі закону № 1058 проводилась вперше, а тому при призначенні пенсії за віком на загальних підставах у відповідності до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", позивачу має бути розраховано пенсію з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 даного Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати з якої сплачено страхові внески в Україні, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2013-2015 роки).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачу з 20.02.2009 призначено пенсію за віком, як працівнику охорони здоров'я зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням пільг Закону України "Про пенсійне забезпечення", отже в даному випадку не відбулося призначення пенсії чи переведення на інший вид пенсії, який було призначено за іншим законом, а тому законні підстави для перерахунку пенсії за віком з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії відсутні.

Вищий адміністративний суд України погоджуючись з висновками суду апеляційної ухвалою від 13 червня 2017 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

Як на підтвердження неоднакового застосування касаційним судом одних і тих же норм матеріального права, позивачем надано до суду копії ухвал Вищого адміністративного суду України від 17 вересня 2015 року (провадження № К/800/19633/15) та від 30 квітня 2015 року (провадження № К/800/13363/15).

В наведених рішеннях суд касаційної інстанції виходив з того, що в частині третій статті 45 Закону № 1058 мова йде про переведення з одного виду пенсії на інший вид пенсій, що в даних випадках відсутнє, так як мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону, оскільки, позивачам було призначено пенсію відповідно до Закону № 1788-XII, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

Касаційний суд вказав, що оскільки позивачі по досягненню пенсійного віку звернулися за призначенням пенсії за віком вперше, суди дійшли вірного висновку, що при її обчисленні відповідач повинен був застосувати показник середньої плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Усуваючи розбіжності в застосуванні одних і тих же норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 44 Основного Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

За приписами ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно з п. 2, 16 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом № 1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію (…) за вислугу років.

Водночас ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV установлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV. Однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

Касаційний адміністративний суд звертає увагу, що 20.02.2009 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу, як працівнику охорони здоров'я, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

Для призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше у жовтні 2016 року.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку

Статтею 7 Закону № 1788-XII передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно з п. 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15).

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15).

Таким чином, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився касаційний суд, на наведені обставини не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

За таких обставин, постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року та ухвала Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2017 року підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017), статтями 241, 242, 243 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15.12.2017), суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13 червня 2017 року скасувати, а постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2017 року залишити силі.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Ю.Бучик

М.М. Гімон

Л.Л.Мороз

Судді Верховного Суду