Справа № 208/7145/16(2-а/208/9/18)
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 208/7145/16(2-а/208/9/18)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 03.08.2018 р. в адміністративній справі №208/7145/16(2-а/208/9/18) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради, третя особа: Департамент з охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Департамент з охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради, в якому, з урахуванням уточнень, просила:

- відновити пропущений строк для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, згідно листа УПСН від 08.08.2016 року, з якого позивач дізналась про порушення своїх прав на належний соціальний захист;

- визнати протиправним дій УПСЗН адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у проведені перерахунку заборгованості з виплати на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.01.2009 року по 31 грудня 2011 рік;

- визнати протиправним дій УПСЗН адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті допомоги на дітей одиноким матерям за період з 01.01.2016 року по 30 червня 2016 рік, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»;

- зобов'язати УПСЗН адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі прожиткового мінімуму;

- зобов'язати УПСЗН адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради здійснити призначення виплати малозабезпеченій родині за період з 01.09.2014 рік по 30 червня 2015 рік;

- зобов'язати УПСЗН адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради здійснити призначення допомоги на дітей одиноким матерям за період з 01.01.2016 рік по 30 червня 2016 рік, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць, встановленому Законом України «Про Державний бюджет України» на 2009, 2010, 2011, 2014, 2015, 2016 роки з урахуванням проведених виплат;

- зобов'язати УПСЗН адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради здійснити призначення і виплати за період з 01.01.2017 рік по 01.07.2017 рік згідно до прожиткового мінімуму;

- стягнути суму інфляційного збільшення заборгованості, відповідно до ст. 625 ЦК України;

- здійснити призначення, перерахунок і виплату коштів на оздоровлення дитини-інваліда, яка протягом трьох років не отримувала щорічних санаторних путівок та не отримувала компенсаційних коштів на оздоровлення;

- здійснити призначення і виплату коштів за лікарняним листом № 133/0 післяпологова відпустка 70 днів від 26 січня 2009 року;

- зобов'язати УПСЗН адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради здійснити призначення і виплати за період з 01.07.2017 року по 31.12.2017 рік згідно до прожиткового мінімуму;

- зобов'язати УПСЗН адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради призначити і виплачувати ОСОБА_1 державну соціальну допомогу не менше прожиткового мінімуму з наступним підвищенням щомісяця, року підвищення розміру прожиткового мінімуму;

- визнати незаконним рішення про обмеження 75 % прожиткового мінімуму та виплачувати державну допомогу в повному обсязі;

- здійснити перерахунок виплати надбавки на догляд за дитиною-інвалідом у розмірі не меншому за 50 відсотків від прожиткового мінімуму;

- повернути субсидію з 01.11.2017 року;

- здійснити призначення та виплату коштів на лікування та незалежне дообстеження дитини-інваліда;

- відшкодувати витрати пов'язані з розглядом справи;

- відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду щодо позовних вимог до Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 2009 року по 2015 рік - відмовлено. Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради щодо відмови у здійсненні та виплати ОСОБА_1 перерахунку допомоги одинокій матері, допомогу малозабезпеченій родині в розмірі менше прожиткового мінімуму з урахуванням положень ст.46 Конституції України за період з 08 листопада 2016 року по 01 липня 2017 рік, а також з 01 липня 2017 року. Зобов'язано Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради здійснити перерахунок ОСОБА_1 нарахованої допомоги одинокій матері, допомоги малозабезпеченій родині, з урахуванням положень ст.46 Конституції України, враховуючи розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом, та зобов'язати виплатити недоплачені суми вказаних соціальних виплат за період 08 листопада 2016 рік по 03 серпня 2018 року та проводити виплату вказаної допомоги з урахуванням положень ст.46 Конституції України. Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради щодо припинення призначеної субсидії ОСОБА_1 з 01 листопада 2017 рок та зобов'язати Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради поновити ОСОБА_1 призначеної житлової субсидії з часу припинення, тобто з 01 листопада 2017 року, та здійснити її перерахунок. В іншій частині позову, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не врахування судом всіх обставин справи, незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримала довои апеляційної скарги, представник відповідача за довіреністю (Богата М.М.) заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Крім того, судом апеляційної інстанції при вирішенні справи враховуюються норми ч.5 ст. 308 КАС України та те, що в судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала довди апеляційної скарги в межах позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 у 2009 році народила ОСОБА_3

ОСОБА_1 є матір'ю -одиначкою, ОСОБА_3 Є дитиною-інвалідом. Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, позивач отримувала в УПСЗН допомогу на дітей одиноким матерям у період часу з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2015 рік.

Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 року встановлює порядок призначення та виплату допомоги на дітей одиноким матерям, порядок також визначений Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751.

Нормами ст.18-3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», яка діє з 01 січня 2016 року, допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері (батьку) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1181 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» для громадян, які звернуться у період з січня по березень 2016 р. за наданням допомоги на дітей одиноким матерям та тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, зазначені допомоги призначаються з 1 січня 2016 р. на умовах, визначених пунктами 2 і 15 розділу I Закону України від 24 грудня 2015 р. № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

У зв'язку з вищенаведеним УПСЗН видано розпорядження про припинення ОСОБА_1 допомоги одиноким матерям з 01 січня 2016 року, та за заявою ОСОБА_1 від 12 січня 2016 року було поновлено соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям.

Відповідно до норм п.34 вказаного Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми затвердженого постановою КМУ від 27.12.2001 року № 1751, допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I-IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

При цьому, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що позивачу була нарахована та виплачена допомога відповідно до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми затвердженого постановою КМУ від 27.12.2001 року № 1751.

Стосовно вимоги позивача щодо випалти допомоги малозабезпеченій родині в розмірі не меньше проиткового мінімуму , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого постановою КМУ від 24.02.2003 року № 250 (далі Порядок 250), розмір соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім'ї та її середньомісячним сукупним доходом, але не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім'ї.

Середньомісячний сукупний дохід сім'ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги, що затверджується Мінсоцполітики, Мінекономрозвитку, Мінфіном, Держстатом, МОНмолодьспортом.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, зазначеними приписами Конституції України, які є нормою прямої дії, імперативно визначено, право громадян на пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, які є основним джерелом існування, та які б забезпечувати рівень життя, є не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Порядку № 250 для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім'ї подає органу праці та соціального захисту населення такі документи: заяву; документ, що посвідчує особу уповноваженого представника сім'ї; довідку про склад сім'ї; декларацію про доходи та майно довідку про наявність та розмір земельної частки (паю).

Форми заяви, довідки про склад сім'ї, декларації про доходи та майно затверджуються Мінсоцполітики.

Також, нормами п.20, п.6 Порядку № 250 визначено, що соціальна допомога призначається на шість місяців, для призначення соціальної допомоги на наступний строк уповноважений представник сім'ї подає заяву і декларацію про доходи та майно.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подавалась відповдіна зава до відповдіача з відповідними позначками, в якій зазначено яку саме допомогу просить призначити та вказано про призначення допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років та надбавку на догляд за дитиною-інвалідом віком до 6 років.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивач не працює, інших доходів, як соціальні виплати та допомоги вона не має, а тому колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо наявність законних підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо вимог позивача стосовно забезпечення санаторно-курортними путівками ОСОБА_3, суд зазначає наступне.

Відповідно до Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 р. № 187, а саме п.4 визначено, що органи охорони здоров'я забезпечують путівками ветеранів війни на лікування у госпіталях, а також санаторно-курортними путівками - інвалідів, ветеранів війни із захворюванням на туберкульоз та дітей-інвалідів до досягнення 18-річного віку (згідно з медичними показаннями за наявності відповідних профільних санаторно-курортних бюджетних закладів).

Отже, з викладеного вбачається, що відповідач не наділений повноваженнями щодо забезпечення санаторно-курортними путівками. При цьому позивача з відповідними заявами до належного органу охорони здоров'я, в даному випаку до Департаменту з охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради не зверталась.

Стосовно вимог щодо державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.2.2, п.3.2, п.3.4 Порядку надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України Міністерства фінансів України Міністерства охорони здоров'я України від 30 квітня 2002 року № 226/293/169 державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам призначається у таких розмірах на дітей-інвалідів віком до 18 років - 70 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

До державної соціальної допомоги дітям-інвалідам віком до 18 років призначається надбавка на догляд за ними.

Надбавка на догляд за дитиною-інвалідом віком до 18 років призначається одному з непрацюючих батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які фактично здійснюють догляд за дитиною- інвалідом.

Одиноким матерям (одиноким батькам) надбавка на догляд за дитиною-інвалідом віком до 18 років призначається незалежно від факту роботи навчання та служби.

Розмір надбавки на догляд: за дитиною-інвалідом віком до 6 років - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років; за дитиною-інвалідом віком від 6 до 18 років - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років.

При цьому, враховуючи вищевикладене суд зазначає, що відповідачем нараховується та виплачується державну допомогу дітям-інвалідам і надбавка по догляду за дитиною-інвалідом одинокою матір'ю, відповідно до встановленого Порядком надання державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України Міністерства фінансів України Міністерства охорони здоров'я України від 30 квітня 2002 року № 226/293/169.

А отже, судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволені позовних вимог про визначення та виплату коштів на лікування та обстеження хворої дитини за час перебування на обліку у відповідача згідно до вимог ст.49 Конституції України, ст.56 Закону України «Про відшкодування моральної та матеріальної шкоди за рахунок держави їх посадових і службових осіб», оскільки позивачем не надані відомості щодо дійсних витрат та вказані норми не передбачають порядок їх нарахування та компенсацію.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому посилання позивача на вимоги ст.625 ЦК України є безпідставними, оскільки вказана норма передбачає відповідальність особи, яка прострочила виконання вже наявного нарахованого грошового зобов'язання, яке у відповідача на час розгляду було відсутнє, а тому вимоги позивача про стягнення суми інфляційного збільшення заборгованості, інфляції за 2016 рік не підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та із заявленого позову, завданою моральною шкодою позивач вважає порушення відповідачем її прав під час здійснення нарахуванням та виплати їй соціальної допомоги, колегія суддів зазначає наступне..

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті

Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, сам факт наявності невиплаченої різниці між нарахованою соціальною допомогою та фактичним прожитковим мінімумом не може свідчити про заподіяння особі моральної шкоди, оскільки такі обставини свідчать лише про заподіяння особі матеріальної шкоди у вигляді недоотриманих сум виплат. При цьому, іншого обґрунтування заподіяння моральної шкоди позивачу ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі не міститься.

Стосовно вимог щодо вимог повернення субсидії, колегія суддів зазначає, що з на наявних в матеріалах справи документів, наданих відповідачем, ОСОБА_1 перебувала на обліку в УПСЗН адміністрації Заводського району міської ради та отримувала субсидію з жовтня 2015 року по 30 квітня 2017 рік.

Відповідно до норм п.14 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», після закінчення строку отримання субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють розрахунок субсидії на наступний період для домогосподарств, які отримували субсидію у попередньому періоді (крім орендарів житлового приміщення, осіб, яким субсидія була призначена за зареєстрованим місцем перебування, та осіб, які звертаються за субсидією на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива). Для цього структурні підрозділи з питань соціального захисту населення збирають необхідну інформацію у порядку, передбаченому пунктом 13 цього Положення, без звернення громадян і протягом десяти днів після отримання зазначеної інформації приймають рішення про призначення (непризначення) субсидії та інформують про прийняте рішення громадян. У разі отримання інформації про прострочену понад два місяці заборгованість з оплати послуг субсидія на наступний строк не призначається, про що структурний підрозділ з питань соціального захисту населення інформує особу. Якщо протягом двох місяців з дати інформування про непризначення субсидії на наступний строк громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, субсидія призначається з дати закінчення дії попередньої субсидії, в іншому випадку - з місяця, в якому громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або укладення договору. Зазначений строк може бути продовжений на підставі рішення районної, районної у містах Києві і Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її створення) ради або комісії, яка ними утворюється, за наявності поважних причин.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що ОСОБА_1 здійснила оплату комунальних послуг і на 01 травня 2017 рік заборгованість з теплопостачання відсутня, а отже наведені обставини спростовують твердження відповідача, що позивач мала заборгованість з оплати комунальних послуг. Таким чином висновки суду першої інстанції стосовно відсутності у відповідача підстав для відмови ОСОБА_1 у призначені субсидії є вірними та такими, що відповідають матеріалам справи.

т.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1, 2 стаття 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому колегія суддів здійснюючи перегляд справи в межах доводів апеляційної скарги, зазначає, що з позовом ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції у 2017 році. При цьому в суді першої інстанції позивач просила поновити їй строк звернення до суду з зазначеним позовом. Суд першої інстанції, враховуючи норми ст.99, 100 КАС України відмовив з задоволені позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії за період з 2009 року по 2015 рік відмовив в задоволені позову.

Проте, суд першої інстанції в даному випадку не вірно застосував приписи ст.99,100 КАС України (в редакції чинній на дату звернення з позовною заявою), а тому рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 2009 року по 2015 рік , відповідно до норм ст.ст. 123, 240, 317 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення в цій частині про залишення позовних вимог за період з 2009 по 2015 роки без розгляду

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 03.08.2018 р. в адміністративній справі №208/7145/16(2-а/208/9/18) в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради, третя особа: Департамент з охорони здоров'я та соціальної політики Кам'янської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії за період з 2009 року по 2015 рік - залишити без розгляду.

В іншій частині рішення суду в адміністративній справі № 208/7145/16(2-а/208/9/18) - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 - 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко