Справа № 814/1508/18
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/1508/18

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н.В. Дата і місце ухвалення: 28.11.2018р., м. Миколаїв
Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, державного інспектора головного спеціального відділу контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Мереженко Анастасії Миколаївни про визнання протиправним та скасування припису, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, державного інспектора головного спеціального відділу контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Мереженко Анастасії Миколаївни про визнання протиправним та скасування припису про усунення порушень земельного законодавства від 12.06.2018р. №221-ДК/0120Пр/03/01/-18.

Позов обґрунтовував тим, що висновки державного інспектора про використання позивачем земельної ділянки площею 29,6 га ріллі із земель сільськогосподарського призначення розташованої в межах Доманівської селищної ради без правовстановлюючих документів є безпідставними, оскільки земельна ділянка перебуває в оренді ОСОБА_2 на підставі договору оренди земельної ділянки від 20.03.2000р. укладеного з Фрунзенською сільською радою Доманівського району Миколаївської області. Висновки відповідача про закінчення строку оренди є необґрунтованими, оскільки сільською радою прийнято рішення №6 від 24.03.1998р. щодо передачі ОСОБА_2 земельної ділянки у користування на умовах оренди строком на 20 років, однак нотаріусом, при підготовці відповідного договору, помилково зазначено, що відповідна земельна ділянка передана орендодавцем орендарю у володіння та користування на термін 20 років з 24.03.1998р. по 24.03.2018р.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано припис державного інспектора головного спеціального відділу контролю за використанням та охороною земель в Арбузинському, Доманівському районах та м. Южноукраїнську управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Мереженко Анастасії Миколаївни про усунення порушень земельного законодавства від 12.06.2018р. № 221-ДК/0120Пр/03/01/-18.

Відповідно до ухвали від 26.06.2018 року (а.с.2-3), справу розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 28.11.2018р. з прийняттям нового судового рішення - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що після закінчення 24.03.2018р. строку дії договору оренди ОСОБА_2 мав повернути земельну ділянку у розпорядження Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, проте фактично використовує її за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу її у власність або надання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, що свідчить про самовільне її зайняття.

Також, апелянт посилається на те, що судом безпідставно захищається право на незаконно вирощений урожай та не враховано той факт, що посів насіння соняшника ОСОБА_2 здійснив вже після того, як договір оренди земельної ділянки припинив свою дію.

ОСОБА_2 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач, серед іншого, посилається на те, що рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 17.10.2018р. по справі №475/719/18, яке набрало законної сили, скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП - самовільне зайняття земельної ділянки.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Фрунзенської сільської ради Доманівського району Миколаївської області №6 від 24.03.1998р. надано ОСОБА_2 згоду щодо надання у тимчасове користування (в т.ч. на умовах оренди) земельної ділянки для сільськогосподарського використання із земель запасу сільської ради в межах ВАТ «Фрунзе» строком до 20-ти років площею 25 га землі, а також земельну ділянку 4,6 га, яка в резерві під розширення населеного пункту на термін виникнення потреби забудови села.

20.03.2000р. між Фрунзенською сільською радою Доманівського району Миколаївської області, як орендодавцем, та ОСОБА_2, як орендарем, укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду земельну ділянку площею 29,6 га, розташовану на землях запасу Фрунзенської сільської ради.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що обумовлену в договорі земельну ділянку Орендодавець передає Орендареві у володіння і користування на термін 20 років з 24.03.1998р. по 24.03.2018р.

Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Доманівської державної нотаріальної контори Сагун С.М. 20.03.2000р.

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №221-ДК від 21.05.2018р. та вимог ст.ст. 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використання та охороною земель» 12.06.2018р. державним інспектором головного спеціального відділу контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Мереженко А.М. проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом: земельна ділянка площею 29,6 га ріллі із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташована в межах Доманівської селищної ради.

За результатами перевірки складено акт №221-ДЯ/487/АП/09/01/-18 від 12.06.2018р., в якому зафіксовано, що земельна ділянка знаходиться в задовільному стані та використовується ОСОБА_2 без правовстановлюючих документів. На ділянці вирощуються сільськогосподарські культури - ячмінь та соняшник. Відповідальність за виявлений факт передбачена ст.53-1 КУпАП - самовільне зайняття земельної ділянки.

Того ж дня відповідачем складено акт обстеження земельної ділянки та винесено припис №221-ДК/0120Пр/03/01/-18, яким ОСОБА_2 зобов'язано у 30-денний термін усунути порушення земельного законодавства, а саме: повернути земельну ділянку у розпорядження держави або пред'явити правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку. Позивача зобов'язано повідомити про виконання припису до 12.07.2018р. Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області.

Не погоджуючись з правомірністю вказаного припису ОСОБА_2 оскаржив його в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку, що у даній справі відповідачами не доведено факт використання позивачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів, враховуючи, що ОСОБА_2 ще в лютому 2018 року звертався до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із заявою про надання згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Листом від 20.03.2018р. відповідач відмовив у наданні згоди, посилаючись на розбіжності в поданих документах щодо місця розташування та цільового призначення земельної ділянки. Таким чином, за висновками суду першої інстанції, позивач своєчасно звернувся до відповідача для вирішення питання щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а також сплатив орендну плату за 2018 рік.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що обраний відповідачами спосіб захисту інтересів держави від порушення земельного законодавства (припис повернути земельну ділянку в розпорядження держави) є таким, що порушує право позивача на мирне володіння майном (майбутнім урожаєм), яке захищається ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи позивача про чинність договору оренди землі до 24.03.2020р. суд першої інстанції визнав необґрунтованими, оскільки чіткі дати початку та закінчення його дії визначені договором оренди та узгоджені сторонами угоди.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_2 виходячи з наступного.

За змістом п. «б» ст.211 Земельного кодексу України громадяни та інші особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до вимог ст.34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати завдані збитки.

Згідно ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст.ст. 4, 9, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» об'єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель та моніторинг ґрунтів здійснюється, серед іншого, шляхом проведення перевірок.

Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов'язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків.

Згідно ч.1 ст.144 Земельного кодексу України у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля складають протокол про порушення та видають особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладають на таку особу адміністративне стягнення та повторно видають вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.

З аналізу вказаних норм законодавства у їх сукупності слідує, що фактичне використання земельної ділянки має здійснюватися за наявності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за наявності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. В протилежному випадку дії щодо використання земельної ділянки слід розцінювати як самовільне зайняття земельної ділянки.

При цьому, у разі виявлення порушення земельного законодавства уповноважені державні органи Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» уповноважені видавати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель.

При зверненні з позовом до суду ОСОБА_2 посилався на те, що станом на дату проведення перевірки земельна ділянка площею 29,6 га, розташована на землях запасу Фрунзенської сільської ради ним використовувалася на підставі договору оренди від 20.03.2000р., укладеним між Фрунзенською сільською радою Доманівського району Миколаївської області, як орендодавцем, та ОСОБА_2, як орендарем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність таких доводів позивача, оскільки строк дії договору оренди визначено п.2.1 Договору оренди (з 24.03.1998р. по 24.03.2018р.) та станом на дату проведення перевірки відповідний договір вже не був чинним.

Підставою для задоволення позову став висновок суду першої інстанції, що у лютому 2018 року ОСОБА_2 звертався до Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області із заявою про надання згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тобто вчиняв дії щодо отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Колегія суддів вважає безпідставними такі посилання суду першої інстанції, оскільки з матеріалів справи вбачається, що листом від 20.03.2018р. відповідач відмовив у наданні відповідної згоди, посилаючись на розбіжності в поданих документах щодо місця розташування та цільового призначення земельної ділянки.

З вказаного слідує, що з дати закінчення строку дії договору оренди по дату проведення перевірки ОСОБА_2 використовував земельну ділянку без наявності на те правових підстав, в тому числі не перебував в процесі оформлення відповідних правовстановлюючих документів.

Факт сплати позивачем орендної плати за 2018 рік протилежного не доводить.

Що ж до посилань суду першої інстанції на те, що повернення земельної ділянки в розпорядження держави у термін, вказаний в оскаржуваному приписі, призведе до позбавлення позивача права власності на врожай, то колегія суддів зазначає, що позивач, який здійснює господарську діяльність з вирощування сільськогосподарської продукції, був обізнаний із закінчення строку дії договору оренди до настання строку збирання врожаю, визначеного технологічною картою.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 17.10.2018р. по справі №475/719/18, яким скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП, оскільки підставою для скасування відповідної постанови став висновок суду про недотримання порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності, а не відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що оскаржуваний припис про усунення порушень земельного законодавства від 12.06.2018р. №221-ДК/0120Пр/03/01/-18 винесено відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією та законами України, та відповідає іншим критеріям правомірності, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді справи не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного її вирішення, тому постановлене судове рішення підлягає скасуванню в порядку ст.317 КАС України, з ухваленням нової постанови - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, державного інспектора головного спеціального відділу контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування припису.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 27 березня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лукянчук