Справа № 360/349/19
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 березня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/349/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльність протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1В.) до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо нездійснення перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2018 на підставі довідки апеляційного суду Луганської області №5/1159/2018 від 06.08.2018 року та невиплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.08.2018 по 30.09.2018 у розмірі зазначеному у довідці №5/1159/2018 від 06.08.2018;

- зобов'язати Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01.01.2018, в розмірі 90% від суддівської винагороди, відповідно до довідки апеляційного суду Луганської області №5/1159/2018 від 06.08.2018 та виплатити заборгованість, що утворилась за період с 01.01.2018 по 30.09.2018 (а.с.4-11).

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

З вересня 2016 року ОСОБА_1 (далі позивач) знаходиться на обліку та отримую щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в ОСОБА_2 об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області. Відповідно до Закону України від 15 травня 2018 року №2415-VIII, який набрав чинності 21 липня 2018 року «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», з 1 січня 2018 року посадовий оклад діючих суддів встановлено, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, - 1762 гривні та відповідно зроблено перерахунок суддівської винагороди з 01.01.2018, що є загальновідомим фактом. 07.08.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою, яка знаходиться в пенсійній справі, про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2018 відповідно до довідки №5/1159/2018 від 06.08.2018 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виданої Апеляційним судом Луганської області. 05.09.2018 позивач отримав від відповідача лист в якому було зазначено, що проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці згідно довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2018 здійснюватиметься після визначення дати проведення перерахунку нормативними документами. Інших повідомлень про результати розгляду заяви не отримував. За фактом відповідач задовольнив заяву позивача частково - здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01.08.2018, а виплати за новим перерахунком став проводити з 01.10.2018. Позивач вважає, що бездіяльність відповідача у нездійсненні перерахунку з 01.01.2018 та невиплаті перерахованого грошового утримання за період з 01.01.2018 по 30.09.2018 є протиправною, порушує його права та законні інтереси, а тому за захистом своїх прав звернувся до суду, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян за вхідним реєстраційним номером 8943/2019 надав відзив на позовну заяву від 15.02.2019 №2994/08 (а.с.25-27), в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування зазначив, що 06.08.2018 позивач отримав довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 5/1159/18 - вих. в якій зазначено, що станом на 01.01.2018 суддівська винагорода позивача складає 31011,20 грн. 07.08.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести перерахунок пенсії з більшого заробітку відповідно до довідки від 06.08.2018 вих. № 5/1159/18 - вих. про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2018, виданої Апеляційним судом Луганській області, відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VІІІ зі змінами, внесеними Законом України від 15.05.2018 № 2415-УІІІ «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторських прав і (або) суміжних прав». Листом від 05.08.2018 № 2918/02-2-17-К позивач отримав відповідь на своє звернення. 22.07.2018 набрав чинності Закон України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», яким внесено зміни до законів України в частині застосування для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017, як розрахункову величину, у зв'язку з чим позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.08.2018. Законом України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» від 15.05.2018 № 2415-VІІІ (далі - Закон № 2415-VІІІ) внесено зміни до Законів України в частині застосування для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. ОСОБА_3 соціальної політики України від 23.08.2018 № 32/0/1960-18 «Про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання» визначено, що відповідно до п. 4 розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 та зареєстрованого в ОСОБА_3 юстиції України 12.03.2008 № 200/14891, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з 01.08.2018, оскільки Закон № 2415-VІІІ набрав чинності з 22.07.2018. З урахуванням вищезазначеного та викладених в листі обставин Мінсоцполітики підтримало позицію Пенсійного фонду України щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці з 01 серпня 2018 року. Крім того, частиною першою розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2415 - VIII визначено, що цей Закон набирає чинності з дня наступного за днем його опублікування, і застосовується до правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, а в частині функціонування електронної системи реєстрації та обліку у сфері авторських і суміжних прав з 1 липня 2019 року. Таким чином, не можна погодитись із твердженням позивача про те, що Законом передбачена його зворотна дія в часі. Відповідно до викладеного вище, 20.09.2018 розпорядженням управління № 165401 проведено перерахунок пенсії позивачу з 01.08.2018. Після проведення перерахунку розмір довічного грошового утримання позивача склав 27910,08 грн. Фактично позивачу виплачено у серпні 2018 року та вересні 2018 року по 25344,00 грн. Відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого п. 1 постанови № 365 від 08.06.2016 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом ОСОБА_4 України. Таким чином, пенсія за період з 01.08.2018 по 30.09.2018 у сумі 5132,16 грн, яка не виплачена за минулий період, розрахована і буде виплачена за окремими порядком після його затвердження Кабінетом ОСОБА_4 України. У жовтні 2018 року на виплату включена сума пенсії за жовтень 2018 року у новому розмірі та перерахована на основну відомість жовтня 2018 року. Нарахування та виплата пенсії позивачу провадиться щомісяця, дата виплати 17 число. На підставі викладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.1-2).

Ухвалою суду від 26.02.2019 провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі №Пз/9901/2/19 (а.с.62).

Ухвалою суду від 28.03.2019 провадження у справі поновлено (а.с.72).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії ЕМ 045976, виданий Новопсковським РВУМВС України в Луганській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка внутрішньо переміщеної особи від 15.09.2016 №915019193, видана управлінням праці та соціального захисту населення Кремінської райдержадміністрації (а.с.14,15-17, зворотній бік а.с.38).

19 вересня 2016 року позивач звернувся до УПФУ в Кремінському районі Луганської області з заявою, в якій просив призначити щомісячне грошове утримання судді у відставці (а.с.32, зворотній бік а.с.33).

З 16.09.2016 позивача взято на облік до УПФУ в Кремінському районі Луганської області (а.с.28).

07.08.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення/перерахунок пенсії та надав довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 06.08.2018 №5/1159/2018, видану Апеляційним судом Луганської області (а.с.13,56).

Розпорядженням відповідача №165401 від 20.09.2018 ОСОБА_1 здійснено перерахунок через зміну надбавки з 01.08.2018 (а.с.55).

На звернення позивача відповідач листом від 15.08.2018 року № 2918/02-2-17-К повідомив, що Законом України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторських прав і (або) суміжних прав» внесено зміни, зокрема до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Зазначеними змінами передбачено, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Оскільки вищезазначена величина є розрахунковою для посадового окладу судді у відставці, повідомлено, що на розгляді в ОСОБА_3 соціальної політики знаходиться запит Пенсійного фонду України щодо визначення дати проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці згідно довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2018 здійснюватиметься після визначення дати проведення перерахунку нормативними документами (а.с.12).

З наданої відповідачем інформації від 13.02.2019 №2856/03.2 вбачається, що нарахування та виплата довічного грошового утримання суді ОСОБА_5 управлінням провадиться з 16.09.2016 по теперішній час. ОСОБА_5 звернувся до Кремінського відділу обслуговування громадян ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області з заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з більшого заробітку відповідно до довідки від 06.08.2018 вих. № 5/1159/2018 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2018, виданої Апеляційним судом Луганської області. Відповідно до Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» внесено зміни до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Зазначеними змінами передбачено, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, яка застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Враховуючи положення пункту 4 розділу II Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці проводиться з 01.08.2018 року, оскільки Закон 2415 набрав чинності з 22.07.2018. розпорядженням управління проведено перерахунок пенсії ОСОБА_5 з 01.08.2018. У жовтні 2018 року на виплату включена сума пенсії за жовтень 2018 року у новому розмірі та перерахована на основну відомість жовтня 2018 року. Нарахування та виплата пенсії ОСОБА_5 провадиться щомісяця, дата виплати 17 число. Відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого пунктом 1 постанови № 365 від 08.06.2016 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом ОСОБА_4 України. Таким чином, пенсія за період з 01.08.2018 по 30.09.2018 у сумі 5132,16 грн, яка не виплачена за минулий період, розрахована і буде виплачена за окремим порядком після його затвердження Кабінетом ОСОБА_4 України (а.с.50-51).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із статтею 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Матеріальне забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці, та гарантії їх соціального захисту є одним із складових елементів принципу незалежності суддів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правові позиції щодо гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення, зокрема у рішеннях: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20 березня 2002 року № 5рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), від 03 червня 2013 року № 3рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне утримання суддів у відставці).

Відповідно до пункту 7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/20П вказав на неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку із досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

В абзаці другому пункту 7 Рішення від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на щомісячне довічне грошове утримання не може бути звужене встановленням обмеження в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що знижує досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, суперечить вимогам частини першої статті 126 Конституції України.

Конституційний Суд України в Рішенні від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Згідно із пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов'язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010) 12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Пунктом 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII) передбачено, що в інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної ОСОБА_4 України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно з приписами статті 142 Закону № 1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічні приписи містяться в статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі Закон № 2453-VI).

Тобто, у питаннях визначення розмірів суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці норми Закону № 2453-VI зберігають чинність, а позивач має право на перерахунок раніше призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, у тому числі у зв'язку зі збільшенням посадового окладу.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІ «Про внесених змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон № 1774-VІІ), який набрав чинності з 01 січня 2017 року, установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 грн.

У зв'язку з цим, з 01 січня 2017 року посадовий оклад судді визначається не з розміру мінімальної заробітної плати, як це передбачено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а з «розрахункової величини», запровадженої пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІ.

У подальшому, Законом України від 15 травня 2018 року № 2415-VIII «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» (далі Закон № 2415-VIII), який набрав чинності з 22 липня 2018 року, внесено зміни до абзацу другого пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІ. Зокрема, слово та цифри «1600 грн» замінено словами та цифрами «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року».

Даною нормою Закону введено застосування для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, в тому числі і суддям, нової «розрахункової величини» - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року. Крім того, встановлено початок застосування цієї нової «розрахункової величини» для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат - 1 січня 2017 року.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультра активна форма) і шляхом зворотньої дії (ретроактивна форма). В пункті 3 зазначеного рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадку, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб.

Надання зворотньої дії Закону (ретроактивність Закону) - виключення, про що повинна бути пряма вказівка про це в Законі.

Отже, у даному випадку самим законодавцем дію Закону № 2415-VІІІ в частині застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, поширено на правовідносини, що виникли до набрання чинності цим нормативно-правовим актом, а саме, на правовідносини починаючи з 01 січня 2017 року.

Відповідно до Закону України від 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становив 1600 грн, що фактично відповідає розміру розрахункової величини, з якої визначалась суддівська винагорода працюючим суддям у 2017 році і відповідно нараховувалося і виплачувалося щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці.

Законом України від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року встановлено в розмірі 1762 грн.

З огляду на зазначене, з 01 січня 2018 року посадовий оклад суддів встановлюється, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1762 гривні, а тому саме з цієї дати зміна суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, є підставою для проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Підтвердженням застосування для визначення суддівської винагороди працюючим суддям нової розрахункової величини з 1 січня 2018 року є довідка апеляційного суду Луганської області від 06 серпня 2018 року № 5/1159/2018 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.13).

Оскільки в зазначеній довідці чітко визначена дата, з якої зроблено перерахунок суддівської винагороди - 01 січня 2018 року, відповідно до положень Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016, частини третьої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», частини четвертої статті 142 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», відповідач зобовязаний був здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача з дати збільшення розміру суддівської винагороди працюючих суддів, тобто також з 01 січня 2018 року.

Натомість, відповідачем здійснено перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача тільки з місяця звернення ОСОБА_1 із відповідною заявою, тобто з серпня 2018 року.

Відповідачем через канцелярію суду 26.03.2019 надано довідку про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії, з якої вбачається, що саме з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року ОСОБА_1 відповідач не здійснив перерахунок та виплату різниці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі заяви від 07 серпня 2018 року та довідки апеляційного суду Луганської області від 06 серпня 2018 року № 5/1159/2018.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно нездійсненно перерахунок, виплату різниці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року.

Ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплатити різницю щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року.

Щодо вимоги про зобовязання відповідача виплатити заборгованість, суд зазначає таке.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач отримує довічне утримання судді у розмірі 27910,08 грн. з жовтня 2018 року При цьому відповідачем нараховано проте не виплачено різницю щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, який має статус внутрішньо переміщеної особи, за період з 01 серпня 2018 року по 30 вересня 2018 року (а.с.70).

Суд зауважує, що статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі Суханов та Ільченко проти України (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов'язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII), який набрав чинності з 22 листопада 2014 року, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону № 1058-IV виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно із частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у звязку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 01 жовтня 2014 року № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб, яка набрала чинності з 08 жовтня 2014 року, затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, пунктами 1 та 2 якого передбачено:

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 управлінням праці та соціального захисту населення Кремінської райдержадмінстраціх видано довідку від 15.09.2016 №915019193 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (зворотній бік а.с.38).

Постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 08.06.2016 № 365 визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом ОСОБА_4 України.

Разом з тим, як вже вище зазначено, порядок виплати пенсії, у тому числі й заборгованість по виплаті пенсії за минулий період, визначається виключно законами України.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна ОСОБА_4 України, до повноважень якого належить прийняття законів.

У свою чергу, Кабінет ОСОБА_4 України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет ОСОБА_4 України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної ОСОБА_4 України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

За загальним правилом закон - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини.

У свою чергу, нормативно-правові акти Кабінету ОСОБА_4 України є підзаконними, тому ними не можуть бути внесені будь-які зміни до законів.

Відповідно, посилання відповідача на відсутність визначеного постановою Кабінету ОСОБА_4 України порядку виплати пенсії за минулий період, відмінного від порядку, визначеного статтею 46 Закону № 1058-IV, як на перешкоду виплати заборгованості позивачу, є безпідставними.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що такий підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати особі пенсії за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обовязку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обовязок із виплати особі пенсії за минулий період (стаття 46 Закону № 1058-IV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Щоправда ця недобросовісність була допущена урядом, а не відповідачем. Незважаючи на це, носієм обовязку перед особою виступає держава в цілому. Оскільки у відносинах виконання цього обовязку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи Кечко проти України (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 Бурдов проти Росії).

Тобто, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від асигнувань на виплату таких коштів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що здійснивши перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.08.2018, відповідач безпідставно, всупереч вимог статті 46 Закону № 1058-IV, не виплатив позивачу заборгованість-різницю з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що утворилась за період з 01 серпня 2018 року по 30 вересня 2018 року, чим допустив також протиправну бездіяльність, тому суд вважає за необхідне зобовязати відповідача виплатити позивачу заборгованість-різницю з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що утворилась за період з 01 серпня 2018 року по 30 вересня 2018 року.

Таким чином, загальний період виплати заборгованості-різниці становить з 01.01.2018 по 30.09.2018.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню з корегуванням способу захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн (а.с.3).

Оскільки рішення прийнято на користь позивача, то судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263,295, п.15.5 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльність протиправною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо нездійснення перерахунку та виплати різниці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року на підставі заяви від 07 серпня 2018 року та довідки апеляційного суду Луганської області від 06 серпня 2018 року № 5/1159/2018.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо нездійснення виплати різниці перерахованого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2018 року по 30 вересня 2018 року.

Зобовязати Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області (93009, Луганська область, м.Рубіжне, вул.Студентська, буд.35А, ) здійснити перерахунок ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 91000, Луганська область, м.Луганськ, кв.Пролетаріата ДонбассаАДРЕСА_1) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року на підставі заяви від 07 серпня 2018 року та довідки апеляційного суду Луганської області від 06 серпня 2018 року № 5/1159/2018.

Зобовязати Рубіжанське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області (93009, Луганська область, м.Рубіжне, вул.Студентська, буд.35А, ) здійснити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 91000, Луганська область, м.Луганськ, кв.Пролетаріата ДонбассаАДРЕСА_1) виплату заборгованості-різниці з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що утворилась за загальний період з 01 січня 2018 року по 30 вересня 2018 року, на рахунок, відкритий у публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 91000, Луганська область, м.Луганськ, кв.Пролетаріата ДонбассаАДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (93009, Луганська область, м.Рубіжне, вул.Студентська, буд.35А, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_6