Справа № 0640/3716/18
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 березня 2019 року

Київ

справа №0640/3716/18

адміністративне провадження №К/9901/8090/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2018 року та ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Керівника територіальної підсистеми Житомирської області Єдиної державної системи цивільного захисту України Гундича Ігоря Петровича про визнання неправомірною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів повернуто.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач 10 грудня 2018 року звернувся з апеляційною скаргою.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року визнано неповажними, наведені в клопотанні ОСОБА_1 підстави поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2018 року, а апеляційну скаргу залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для зазначення іншої підстави щодо поновлення строку.

На виконання вимог вказаної ухвали у встановлений судом строк, скаржником не усунуто недоліку апеляційної скарги, оскільки не подано заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням підстав для його поновлення.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Перевіряючи касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2018 року, суд виходить із такого.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною другою статті 328 КАС України обумовлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пунктах 3, 4, 5, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 цієї ж редакції КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що ухвала Житомирського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2018 року не була предметом апеляційного перегляду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження в цій частині.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження в частині оскарження ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2019 року, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходить з такого.

За правилами частини першої статті 334 КАС України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Постановляючи ухвалу від 5 лютого 2019 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржником не виконано вимоги ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2018 року та не наведено об'єктивних підстав пропуску строку на апеляційне оскарження, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до приписів статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвала Житомирського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2018 року прийнята у порядку письмового провадження.

Вказану ухвалу надіслано ОСОБА_1 9 жовтня 2018 року та вручено 18 жовтня 2018 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 подана 10 грудня 2018 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Частиною третьою статті 298 КАС України встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо, зокрема, скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Судом апеляційної інстанції встановлено, та не спростовано позивачем в касаційній скарзі, що копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 18 грудня 2018 року ОСОБА_1 отримав 4 січня 2019 року.

У встановлений термін скаржником вимог ухвали від 18 грудня 2018 року не виконано та будь-яких заяв чи клопотань до суду не подано.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник, серед іншого, зазначає, що пропустив строк звернення з апеляційною скаргою, оскільки з 1 листопада 2018 року на багато днів у його помешканні було відключено електроенергію, однак будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних доводів не подав.

Будь-яких доводів в обґрунтування невиконання ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху позивач в касаційній скарзі не наводить.

Інші доводи касаційної скарги наведених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Слід зауважити, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі "Компанія "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А." проти Іспанії").

Таким чином, при належному добросовісному відношенні позивач не був позбавлений можливості усунути недоліки апеляційної скарги та надати суду апеляційної інстанції належні та допустимі докази на підтвердження поважності підстав пропуску строку звернення з апеляційною скаргою, проте таким правом не скористався.

Отже, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, вірно застосував положення пункту 4 частини першої статті 299 КАС України, правильне її застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначеної норми процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України, у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги в частині оскарження ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2019 року та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження в цій частині.

Керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2018 року та ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2019 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді І.Л.Желтобрюх

Т.Г.Стрелець