Справа № 640/1247/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1247/19 Головуючий у І інстанції - Качур І.А.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 на ухвалу судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправними дій, відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправними дій та скасування рішення ліцензійної комісії МОЗ України протокол засідання від 18.09.2014 року № 35, щодо відповідності КНП КДЦ.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2019 року повернуто позовну заяву Позивачеві на підставі п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки на підтвердження прав звернення до суду додано не засвідчену ксерокопію довіреності.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про повернення позовної заяви та направити справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду та направити справу на новий авто розподіл, у зв'язку з не компетентністю судді Качур І.А.

В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Зокрема Позивач зазначає, що положення ст.ст. 55, 59 КАС України дають підстави для висновку, що повноваження представника юридичної особи, в тому числі суб'єкта владних повноважень, можуть підтверджуватись: довіреністю, яка видана від її імені та підписана особою, уповноваженою на це законом або установчими документами; ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»; копіями цих документів, засвідченими у встановленому законом порядку чи підписом судді. Тобто, в оскаржуваній ухвалі зазначено про юридичну особу, проте Позивач є фізичною особою.

За ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 відрито у відповідності до ст. 312 КАС України.

15 березня 2019 року до суду апеляційної інстанції надійшло окремо клопотання від ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 про розгляд даної справи за викликом сторін.

Колегія суддів розглянувши вказане клопотання вважає, що останнє не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 3 статті 296 КАС України визначено, що апеляційна скарга може містити клопотання особи про розгляд справи за її участі. За відсутності такого клопотання вважається, що особа не бажає брати участі у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Тобто, дане клопотання вирішується під час відкриття провадження і таке клопотання має бути в апеляційній скарзі.

Разом з цим, питання про розгляд справи в порядку письмового провадження вирішується за правилами ст. 294 і ст. 312 КАС України.

Так, за приписами п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Враховуючи зазначені положення та характер спірних правовідносин, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для призначення розгляду даної справи у відкритому судовому засіданні за участю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи адміністративний позов суддя суду першої інстанції виходив з того, що Позивачем є ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, а представником - ОСОБА_4. Між тим, на підтвердження права звернення до суду додано ксерокопію довіреності, не засвідчену, що не узгоджується з положеннями процесуального закону. Враховуючи вимоги п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява підлягає поверненню, оскільки підписана особою, яка не підтвердила свої повноваження щодо підписання такої заяви.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 169 КАС України позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до частини першої статті 55 КАС України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Положеннями статті 59 КАС України визначено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді.

Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Аналіз наведених вимог КАС України дає підстави для висновку, що право на подання і підписання позовної заяви має скаржник, або представник на підставі довіреності. Копія довіреності може засвідчуватись лише суддею, або у визначеному законом порядку.

З вступної частини позовної заяви вбачається, що Позивачем є ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, а її представником - ОСОБА_4.

Суддею суду першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підтвердження права звернення до суду Позивачем додано ксерокопію довіреності від 04 квітня 2018 року якою ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_4 бути її уповноваженим представником, яка не засвідчена у встановленому законом порядку.

Крім того, Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що вона надала довіреність, яку власноручно завірила печаткою лікаря стоматолога-терапевта, у додатках до позову було надано копію свідоцтва стоматолога-терапевта вищої категорії.

З урахуванням вищенаведеного, копія довіреності на час подання позовної заяви не відповідала вимогам частини 2 статті 59 КАС України, тому колегія суддів дійшла висновку про те, що такий адміністративний позов поданий ОСОБА_4 за відсутності належних доказів на підтвердження представництва ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що статті 55, 59 КАС України застосовуються до юридичної особи, проте Позивач у даній справі є фізичною особою, колегія суддів зазначає, що частиною 2 статті 59 КАС України визначено повноваження представників фізичної особи, які мають бути підтверджені довіреністю, яка повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Наведене свідчить, що до позовної заяви повинна бути додана належним чином засвідчена копія довіреності, що підтверджує наявність у особи, яка підписала апеляційну скаргу, права її підписувати.

При цьому, в аспекті конституційних гарантій права особи на розгляд позовної заяви, колегія суддів виходить з того, що повернення позовної заяви та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення з такою позовною заявою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суддя суду першої інстанції правомірно повернув позовну заяву особі, яка її подала на підставі пункту 3 частини 4 статті 169 КАС України.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, сформульовану в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31) де зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у пункті 55 справи "Креуз проти Польщі", що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuz v. Poland" № 28249/95).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала судді суду першої інстанції у даній справі є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судді суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала судді суду першої інстанції прийнята з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвала судді суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 169, 241, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В. Земляна

І.О. Лічевецький