Справа № 161/1472/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/3117/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2019 року (рішення ухвалене у м. Луцьк судом у складі головуючого судді Кирилюк В.Ф., повний текст судового рішення складено 15 лютого 2019 року) у справі № 161/1472/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив скасувати постанову серії НК №592763 від 18.01.2019 року, винесену інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн за ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 18 січня 2019 року серії НК №592763 залишено без задоволення, а вказану постанову без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення не було враховано істотних обставин справи, а саме не враховано той факт, що номерний знак транспортного засобу освітлювався, та те, що не проводилось освідчення з залученням свідків на предмет перевірки того, з якої відстані символи номерного знака можливо чітко ідентифікувати.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу у встановлені строки не подав.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку. Позивач подав клопотання про слухання апеляційної скарги без його участі. Відтак, враховуючи приписи ст. 311 КАС України, розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи і не заперечується сторонами, що відповідачем винесена постанова серії НК №592763 від 18.01.2019 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 170 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, ст. 125 КУпАП.

Згідно оскаржуваної постанови позивач 18 січня 2019 року о 01 год. 10 хв. в м. Луцьку по вул. Ковельська, 122, керував транспортним засобом Volkswage Jetta, державний номер НОМЕР_1, у якого був недостатньо освітлений задній номерний знак та на вимогу про зупинку не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.30.2 та 9.9 «б» ПДР, та вчинив адміністративні правопорушення передбачені ч.6 ст.121, ст.125 КУпАП, за які на підставі ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн. (а.с.4).

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки під час розгляду судом даної адміністративної справи відповідачем належними та допустимими доказами, зокрема відеозаписом події, доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без задоволення, а спірну постанову без змін.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів з обумовленими висновками суду першої інстанції не погоджується виходячи з такого.

Частиною 6 статті 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, -

тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 125 КУпАП передбачено, що інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, -

тягнуть за собою попередження.

Підпунктом 1.3 пункту 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, передбачено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Підпунктом 9.9. (б) ПДР передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Підпунктом 30.2 ПДР забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі за ч. 6 ст.121 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.74 КАС України).

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обовязок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми приписують обов'язок суб'єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечував, з чим не погоджувався відповідач, останній зобов'язаний подати докази на спростування таких заперечень.

З матеріалів справи не видно, що такий обов'язок суб'єктом владних повноважень виконано.

Як видно, з матеріалів справи, відповідачем додано до постанови відеозапис з місця події, який оглянутий судом апеляційної інстанції. З дослідженого судом відеозапису з камери нагрудного реєстратора, наданого відповідачем як доказу вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч.6 ст. 121 КУпАП, ст. 125 КУпАП, вбачається, що у позивача під час зупинки була включена аварійна світлова сигналізація. Однак, з даного відеозапису неможливо встановити та підтвердити обставини стосовно недостатнього освітлення чи неосвітлений заднього номерного знаку. Даний відеозапис містись короткий уривок, з якого добре видно задній номерний знак, і встановити, що він не освітлювався чи був недостатньо освітлений неможливо.

Колегією суддів враховано, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності слугують обставини з приводу неможливості ідентифікації, чи забруднення, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака саме з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Натомість, відповідач вказуючи на недостатню освітленість заднього номерного знаку не зазначив на якій відстані від транспортного засобу ним була встановлена обставини з приводу недостатньої його освітленості.

Таким чином, з наданих суду відеозаписів не вбачається, що у позивача не освітлювався чи недостатньо не освітлювався задній номерний знак з відстані 20 метрів. Натомість з даного відеозапису видно, що у позивача під час зупинки автомобіля була включена аварійна світлова сигналізація та достатньо видно номерний знак.

В матеріалах справи, відсутні будь-які інші докази, зокрема, схеми, таблиці чи пояснення свідків, які свідчили би про наявність у позивача вини у вчиненні адміністративних правопорушень, за які він притягнутий до відповідальності.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 121 КУпАП та ст. 125 КУпАП, не доведена, не підтверджується належними доказами, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог позивача.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення постанови про задоволення адміністративного позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст. 271, ст. 272, ст. 286, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2019 року у справі № 161/1472/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії НК №592763 від 18.01.2019 року, винесену інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП, ст. 125 КУпАП.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 28 березня 2019 року.