Справа № 589/2921/17
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 р.Справа № 589/2921/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Чалого І.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2019 року (суддя Євдокімова О.П.; м. Шостка; повний текст рішення виготовлено 13.02.2019) по справі № 589/2921/17

за позовом ОСОБА_1

до інспектора Шосткинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області ОСОБА_3

про визнання дій інспектора неправомірними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2017 року позивач - ОСОБА_4 (далі позивач, ОСОБА_1Є.) звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом до інспектора Шосткинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 (далі відповідач, інспектор патрульної поліції), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо розгляду справи про адміністративне порушення відносно нього на місці зупинки транспортного засобу 29.07.2017;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 966537 від 29.07.2017, щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, не надав позивачу можливості скористатися у повному обсязі правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, проігнорував вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП. Розгляд справи на дорозі на місці зупинки транспортного засобу унеможливило виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи. Також позивач посилається на недотримання інспектором патрульної поліції процедури розгляду справи, внаслідок порушень вимог ст.ст. 278, 279 КУпАП.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2019 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, він не мав можливості скористатися правовою допомогою адвоката, у звязку з чим вважає дії відповідача протиправними, а постанову про накладення адміністративного стягнення серії АР № 966537 від 29.07.2017 такою, що підлягає скасуванню.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника та відповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.07.2017 року інспектором з дорожнього нагляду Шосткинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 винесено постанову серії АР № 966537 від 29.07.2017 про накладення на ОСОБА_5 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у розмірі 255 грн.

За змістом вказаної постанови ОСОБА_5 близько 15.30 год. 29.07.2017 року в м. Шостка на вул. ОСОБА_2 в районі буд. 17, на автомобілі DAEWOO MATIZ, номерний знак НОМЕР_1, здійснив рух по тротуару, чим порушив вимоги п. 11.13 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Позивач, не погодившись із діями відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, звернувся до суду із вказаним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач скоїв порушення п. 11.13 Правил дорожнього руху за що його правомірно притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржену постанову про накладення адміністративного стягнення, діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами, обґрунтовано, своєчасно, з дотриманням принципу рівності перед законом, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 11.13 Правил дорожнього руху України забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під'їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил.

Згідно з п. 26.3 Розділу 26 Правил дорожнього руху, у пішохідну зону в'їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком "Інвалід", якими керують водії-інваліди, якщо до об'єктів, розташованих на цій території, є інші під'їзди, водії повинні користуватися лише ними.

Згідно частини першої ст. 122 КУпАП порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягне за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов'язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

При цьому, позивачем не заперечується факт здійснення ним руху на транспортному засобі по тротуару за обставин, викладених у постанові серії АР № 966537 від 29.07.2017.

Не погоджуючись із прийнятою відповідачем постановою про накладення адміністративного стягнення за вказане порушення, позивач посилається на відсутність іншого шляху підїхати до будинку, придатного для руху транспортного засобу, та на порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Натомість, з фото таблиці наданої як позивачем так і відповідачем вбачається, що до будинку № 17 розташованого по вул. Свобода в м. Шостка, в якому проживає позивач, маються і інші під'їзди (а.с. 46-47, 59-60).

Крім того, судом першої інстанції допитано в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6, який здійснював патрулювання разом з відповідачем 29.07.2017 року, та ОСОБА_7 дружину позивача, яка перебувала у транспортному засобі під час їх зупинки працівниками патрульної поліції. З пояснень свідків судом встановлено, що інспектори патрульної поліції зупинили позивача після здійснення ним руху по тротуару, розташованому на вул. Свобода в м. Шостка, розяснили суть скоєного правопорушення, на заперечення позивача щодо відсутності можливості підїхати до його будинку іншими дорогами ОСОБА_6 повів його до двох інших прибудинкових доріг, якими можливий виїзд від зазначеного будинку. Також з пояснень вказаних свідків встановлено, що позивачу були розяснені його права передбачені КУпАП, жодних клопотань від позивача не надходило, в тому числі щодо необхідності скористатися правовою допомогою адвоката.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про встановлення вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки останнім було допущено порушення правил дорожнього руху, а саме п. 11.13 ПДР України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що незручність пересування позивачеві до будинку в якому він мешкає іншим шляхом не спростовує факту вчинення ним порушення правил дорожнього руху та не звільняє від відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Також зазначена обставина не передбачена виключеннями зазначеними в п.п. 26.1-26.3 Правил дорожнього руху.

Доводи позивача про порушення відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності в частині винесення спірної постанови на місці зупинки автомобіля позивача, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати таку справу, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, статтею 258 КУпАП визначено перелік правопорушень для фіксації яких не складається протокол, а справи, відносно вказаних правопорушень, розглядаються на місці вчинення правопорушення.

Частиною 2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

За приписами частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Розділ ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.1 розділу).

Пункт 2 Розділу ІІІ Інструкції конкретизує, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами 1-3 статті 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, інспектором патрульної поліції правомірно винесено спірну постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача з приводу не забезпечення йому права на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом з пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та не заперечується позивачем, жодних заяв і клопотань під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення спірної постанови від позивача не надходило.

Таким чином, позивач не заявляв клопотання про своє бажання скористатися юридичними послугами адвоката під час притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення адміністративного правопорушення, а тому доводи позивача про позбавлення відповідачем його такої можливості є безпідставними.

Отже, судом апеляційної інстанції не виявлено будь-яких порушень відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 280 КУпАП, форма та зміст постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема нормам КУпАП.

Разом з цим колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 17.05.2018 року у справі № 753/4366/17, відповідно до яких не може спростовувати здійсненого позивачем адміністративного правопорушення факт не надання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху роз'яснень, передбачених положеннями статей КУпАП. Ці недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У звязку з наявністю підтвердженого факту вчинення порушення, передбаченого п. 11.13 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність спірної постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 966537 від 29.07.2017.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та враховуючи, що відповідачем в ході судового розгляду справи доведено правомірність прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08.02.2019 року по справі № 589/2921/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_8
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_9 ОСОБА_10