Справа № 820/4412/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 р.Справа № 820/4412/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків, повний текст складено 17.09.18 року по справі № 820/4412/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_1, з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2018 року № Ф-1056-23, винесену Головним управлінням ДФС у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вимога Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2018 року № Ф-1056-23 сформована контролюючим органом без врахування приписів чинного законодавства.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2018р. адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкової вимоги задоволено . Скасовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2018 року № Ф-1056-23, винесену Головним управлінням ДФС у Харківській області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням ДФС у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції не містить висновків щодо неправомірності формування та направлення платнику податків вимог про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску від 02.03.2016р. №Ф-1056-23 та від 10.04.2017р. №1056-23. Вказує, що станом на 09.02.2016р. (граничний термін сплати єдиного внеску за 2015 рік) в інтегрованій картці платника податків існує переплата у сумі 5 142,94 грн., якої недостатньо для погашення задекларованих сум з єдиного соціального внеску у розмірі 22 930,80 грн., внаслідок чого виник борг (недоїмка) з єдиного соціального внеску у сумі 17 787,86 грн. Станом на 12.03.2018р. (дату формування вимоги) в інтегрованій картці позивача з єдиного соціального внеску існує борг (недоїмка) у сумі 17 787,34 грн. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів. Надання уточнюючих звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (додаток 5) Порядком № 435 не передбачено. Чинним законодавством не передбачено, що подання ФОП ОСОБА_1 уточнюючої податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік зміняє та зменшує базу нарахування єдиного соціального внеску . Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що подавши до контролюючого органу уточнюючу декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік позивач змінив та зменшив базу нарахування єдиного внеску за вказаний період. Також зазначає, що в мотивувальний частині рішення суду першої інстанції зазначено про відмову у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Водночас, в резолютивній частині рішення суду вказано про задоволення адміністративного позову та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2018р. № 1056-23 та стягнення судових витрат у розмірі 704,80 грн. ГУ ДФС у Харківській області не погоджується з задоволенням позову в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у зв'язку з наступним. На підставі просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 р. по справі № 820/4412/18. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином .

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку в Київській ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області на загальній системі оподаткування.

Позивач є платником податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

08.02.2016 року позивачем до ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік, в якій самостійно визначено загальну суму річного доходу у розмірі 380 735,00 грн. та суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб 9 912,46 грн. Згідно розрахунку податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору і доходів, отриманих самозайнятою особою за 2015 рік, який є додатком до податкової декларації про майновий стан і доходи, сума чистого оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_1 визначено у розмірі 66 083,00 грн. (а.с. 18 - 22, 40 - 41).

Також, 08.02.2016 року ФОП ОСОБА_1 до контролюючого органу було подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік з таблицею №1 нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами - підприємцями, відповідно до якого ним самостійно визначено суму нарахованого єдиного внеску у розмірі 22 930,80 грн. (66 083,00 грн. - сума чистого оподатковуваного доходу x 34,7% розмір єдиного внеску) (а.с. 45).

Згідно даних інтегрованої картки ОСОБА_1, станом на 09.02.2016 року у позивача утворилася недоїмка зі сплати ЄСВ за 2015 рік, яка з урахуванням переплати складає 17 787,86 грн. (а.с. 46 - 48).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010 року (далі - ОСОБА_2 № 2464-VI).

Відповідно до положень ч.1 ст. 25 вказаного вище Закону № 2464-VI (в редакції від 07.01.2016 року, яка діяла на момент винесення вимоги від 02.03.2016 року), орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - ОСОБА_2), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами (далі - фіскальні органи) визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Мінфіну України від 20.04.2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449), згідно п.2 розділу IV "Порядок стягнення заборгованості з платників" (в редакції від 29.05.2015 року, яка діяла на момент винесення вимоги від 02.03.2016 року) якої, у разі виявлення фіскальним органом своєчасно не нарахованих та/або несплачених платником сум єдиного внеску такий фіскальний орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску (п.3 розділу VI Інструкції № 449).

На підставі положень Закону № 2464, Інструкції № 449 та даних інтеграційної картки платника податків, Київською ОДПІ було винесено податкову вимогу № Ф-1056-23 про сплату боргу (недоїмки) від 02.03.2016 року на суму 17 787,86 грн., яка направлялася поштою ФОП ОСОБА_1, проте ним не отримана, що підтверджується копією поштового конверту (а.с. 82, 125).

Згідно п.4 розділу VI Інструкції № 449, у разі коли неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв'язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Таким чином, вимога від 02.03.2016 року є належним чином надісланою (врученою) платнику єдиного внеску.

Згідно даних інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1, станом на 02.03.2017 року у позивача частково зменшилася сума недоїмки до 17 787,33 грн. (а.с. 46 - 48).

Відповідно до п.3 розділу VI Інструкції № 449 (в редакції від 18.10.2016 року, яка діяла на момент винесення вимоги від 10.04.2017 року), органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Так, згідно п.4 розділу VI Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Матеріалами справи підтверджено, що дотримуючись вимог ч.1 ст. 25 Закону № 2464-VI та пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 ФОП ОСОБА_1 ГУ ДФС у Харківській області було надіслано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.04.2017 року № Ф-1056-23 на частково зменшену суму 17 787,33 грн., яку позивачем не було отримано з невідомих причин, що підтверджується позначкою пошти "за закінченням терміну зберігання", а тому в силу положень п.4 розділу VI Інструкції № 449 вимога є надісланою (врученою) платнику єдиного внеску 29.05.2017 року (а.с. 122 - 124).

Вказані податкові вимоги № Ф-1056-23 про сплату боргу (недоїмки) від 02.03.2016 року на суму 17 787,86 грн. та від 10.04.2017 року № Ф-1056-23 на частково зменшену суму 17 787,33 грн., платником ЄСВ у встановлені строки не були оскаржені в судовому або адміністративному порядках.

Так, положеннями пункту 5 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначених у вимозі сум недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), орган доходів і зборів протягом десяти робочих днів надсилає в порядку, встановленому Законом, до органу державної виконавчої служби вимогу про сплату боргу (недоїмки).

Матеріалами справи підтверджено, що постановою старшого державного виконавця Київського відділу ДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області від 19.05.2017 року було відкрито виконавче провадження ВП №53975145 на підставі вимоги Київської ОДПІ № Ф-1056-23, виданої 30.01.2017 року про стягнення з ФОП ОСОБА_1 суми заборгованості у розмірі 17 787,86 грн. (а.с. 117 - 119).

Щодо можливості уточнення звітності та корегування зазначених в ній сум платником єдиного внеску, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень п.50.1 ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку (п.102.1 ст. 102 ПК України).

Як свідчать матеріали справи, 28.03.2016 року ФО-П ОСОБА_1 було подано до Київської ОДПІ уточнену податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій в результаті уточнень визначено зменшену суму чистого оподатковуваного доходу у розмірі 14 358,00 грн. (а.с. 42 - 44).

Згідно з пунктами 3, 4 розділу VI Інструкції № 449, у разі, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску та/або борги зі сплати фінансових санкцій органи доходів і зборів, протягом 15 робочих днів, наступних за календарним місяцем, у якому виникла або зросла недоїмка зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій) надсилають вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції.

Матеріалами справи підтверджено, що 12.03.2018 року ГУ ДФС у Харківській області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску № Ф-1056-23 на суму 17 787,34 грн. (а.с. 9).

Представник відповідача стверджував, що формуючи оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 12.03.2018 року № Ф-1056-23 на суму 17 787,34 грн., Головне управління ДФС у Харківській області діяло на підставі та в межах повноважень, визначених Законом, оскільки станом на дату її формування в інтегрованій картці позивача існував борг зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 17 787,34 грн.

Не погоджуючись із вказаною вимогою позивач оскаржив її до ДФС України. Рішенням ДФС України від 16.05.2018 року № 7036/6/99-9911-02-0225 за результатами розгляду скарги позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску від 12.03.2018 року № Ф-1056-23 залишено без змін та зазначено, що сума заборгованості у розмірі 17 787,34 грн. виникла згідно зобов'язання самостійно визначеного у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску до органів доходів і зборів за 2015 рік (а.с. 10).

З приводу правомірності винесеної Головним управлінням ДФС у Харківській області у відношенні ФОП ОСОБА_1 оскаржуваної податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2018 року № Ф-1056-23 на суму 17 787,34 грн., суд зазначає наступне.

Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п.2 ст.1 Закону № 2464, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464 (в редакції, яка діяла у звітному періоді позивача), платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно положень ч.2 ст.6 вказаного вище Закону, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Так, положеннями п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у відсотках до визначеної абзацом першим пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (за винятком винагороди за цивільно-правовими договорами) відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платників єдиного внеску, з урахуванням видів їх економічної діяльності (ч.5 ст. 8 Закону № 2464).

Відповідно до положень ч.11 ст. 8 Закону № 2464, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ч.4 ст. 8 Закону № 2464).

Згідно п.3 розділу ІІІ "База нарахування та розміри єдиного внеску" Інструкції № 449 (в редакції від 29.05.2015 року, яка діяла у звітному періоді позивача), для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону у розмірі 34,7 відсотка суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Як підтверджено матеріалами справи, єдиний внесок для позивача у звітному періоді встановлено у розмірі 34,7% бази нарахування єдиного внеску, з якого і виходив позивач при визначенні суми єдиного внеску за 2015 рік згідно звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску.

Згідно з пп.2 п. 5 розділу ІV "Нарахування, обчислення і сплата єдиного внеску" Інструкції № 449, обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість календарних місяців, у яких отримано дохід (прибуток).

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується відповідна ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції.

Таким чином, сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок має відповідати чистому оподатковуваному доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою до органів доходів і зборів за результатами календарного року та повинен бути сплачений у встановлені законодавством строки.

Відповідно до ч.8 ст. 9 Закону № 2464, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Як підтверджено матеріалами справи, недоїмка позивача зі сплати ЄСВ за 2015 рік утворилася у зв'язку із несплатою самостійно визначеної суми єдиного внеску у розмірі 22 930,80 грн. згідно звіту за 2015 рік, поданого до податкового органу у лютому 2016 року. Дана сума сформована виходячи із суми чистого оподатковуваного доходу 66 083,00 грн.

Подавши до контролюючого органу уточнену декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, а також уточнений розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою за 2015 рік позивач визначив нову суму чистого оподатковуваного доходу: замість 66 083,00 грн. встановлено 14 358,00 грн., чим змінив та зменшив базу нарахування єдиного внеску за звітний період.

Таким чином, зміна бази нарахування єдиного внеску та скорегована сума єдиного внеску за 2015 рік у сторону зменшення свідчить про відсутність у відповідача підстав для винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 17 787,34 грн., яка зазначена в оскаржуваній вимозі.

Враховуючи викладене, Головним управлінням ДФС у Харківській області неправомірно сформовано податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2018 року № Ф-1056-23 на суму 17 787,34 грн.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, доводи відповідача про правомірність прийняття податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.03.2018 року № Ф-1056-23, є помилковими.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він не погоджується з рішенням суду першої інстанції, в частині задоволення позову щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає помилковими та необґрунтованими.

Судом першої інстанції в задоволенні клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., відмовлено. Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. по сплаті судового збору.

Оскільки розподіл судових витрат не є позовною вимогою, суд першої інстанції не повинен був, в резолютивній частині рішення, зазначати про результати вирішення клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Крім того, підстави відмови в задоволенні клопотання позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., чітко визначені в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з'ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін .

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2018 року по справі № 820/4412/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_2 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 25.03.2019 року