Справа № 540/166/19
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/166/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), в якій просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не витребування пенсійної справи та не поновлення виплати пенсії за вислугу років як військовослужбовцю ОСОБА_1; зобов'язати ГУ ПФУ в Херсонській області витребувати пенсійну справу з місця зберігання, перерахувати розміри пенсії відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 р. № 45, за всіма підставами для перерахунку та поновити виплату пенсії за вислугу років, як військовослужбовцю ОСОБА_1, починаючи з 07.10.2009 р., з врахуванням компенсації втрати частини доходів, з проведенням всіх індексацій, як не працюючому пенсіонеру та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок, відкритий в ПАТ КБ "Приватбанк"; встановити контроль виконання судового рішення.

Свої вимоги мотивує тим, що до жовтня 1996 року ОСОБА_1 проживав в АДРЕСА_1, та отримував пенсію за вислугу років, як військовослужбовець. Після чого виїхав на постійне місце проживання до країни Ізраїль, у зв'язку з чим виплату пенсії припинено. 24.02.2017 р. представник позивача ОСОБА_2 звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 р. за вислугу років, як військовослужбовцю. Замість рішення ГУ ПФУ в Херсонській області надіслало представнику заявника лист від 23.11.2017 р., відповідно до якого повідомлено наступне: виплати пенсії проводяться за місцем фактичного проживання пенсіонера, а для поновлення виплати пенсії пенсіонер повинен особисто звернутись із заявою, паспортом або посвідкою на постійне проживання до органу, що призначає пенсію за новим місцем проживання або реєстрації на території України; в ГУ ПФУ в Херсонській області відсутня пенсійна справа ОСОБА_1; заява на запит пенсійної справи подається за новим місцем проживання. 25.05.2018 р. представник позивача ОСОБА_3 звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою щодо надіслання рішення та перерахування пенсії на рахунок, відкритий в ПАТ КБ "Приватбанк", однак листом від 15.06.2018 р. ГУПФУ в Херсонській області надало відповідь, ідентичну до листа від 23.11.2017 р., та повідомило, що пенсія виплачується через установи ВАТ "Державний ощадний банк України". Позивач не погоджується з вказаною відмовою, оскільки вважає, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009, яким визнано неконституційним положення щодо заборони виплати пенсій при виїзді на місце постійного проживання за кордон, будучи громадянином України має безспірне право на отримання пенсії, а місце його реєстрації жодним чином не може впливати на право щодо отримання пенсії. Вказує, що поновлення виплати пенсії має відбуватися на підставі матеріалів пенсійної справи, і надавання будь-яких інших документів є виключно правом позивача, а тому відповідач, як єдиний уповноважений орган, повинен поновити виплату пенсії. Крім того, вважає, що позивачем дотримані всі вимоги закону в частині особистого звернення, так як заява про поновлення пенсії відповідає встановленій законом формі, підписана позивачем особисто, апостильована нотаріусом держави Ізраїль.

Ухвалою від 25.01.2019 р. відкрито спрощене провадження у справі.

13.02.2019 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує на те, що заяви про поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів, тобто, рішення про призначення пенсії може бути прийнято відповідним управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання (реєстрації) заявника в Україні за умови особистого звернення заявника або його уповноваженого представника та надання заяви встановленої форми разом з документами, необхідними для призначення пенсії. Проте, позивач на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області не перебуває, пенсійна справа відсутня. Натомість, позивачем не було надано до Управління паспорт громадянина України або інший документ з відміткою про реєстрацію місця проживання, наявність якої є обов'язковою умовою для призначення пенсії, а також документів, за наявності яких відповідач мав би можливість вирішити питання щодо призначення пенсії, встановити її вид, підстави, визначити розмір пенсії, яку позивач просить поновити. Крім того, відповідно до ст.52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформлюються органом Пенсійного фонду України. Щодо вимоги позивача про зобов'язання ГУ ПФУ в Херсонській області поновити виплату пенсії з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходу, то відповідач вказує на те, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії, а відсутність у позивача законних підстав для повторного поновлення пенсії не створює підстав для розрахунку такої компенсації.

Ухвалою від 25.02.2019 р. за клопотанням представника відповідача призначено судове засідання на 13.03.2019 р. на 09:00 год.

Ухвалою від 13.03.2019 р. за клопотанням представника відповідача відкладено розгляд справи на 20.03.2019 р. на 09:00 год.

20.03.2019 р. від представника відповідача надійшли доповнення до відзиву, в якому вказує, що будь-яких документів, які б підтверджували набутого права на пенсію військовослужбовця, позивач не надав ні до заяви від 24.02.2017 р., ні до суду. На обліку у ГУ ПФУ в Херсонській області, як одержувач пенсії, позивач не перебував. Заява представника ОСОБА_4 розглянута за нормами Закону України "Про звернення громадян" так як подана всупереч вимогам чинного законодавства. Позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки останнє звернення представника ОСОБА_1 датоване 25.05.2018 р., а лист-відповідь ГУ ПФУ в Херсонській області від 15.06.2018 р. № 414/М-99-1 направлено 18.06.2018 р. Позивач не надав жодних доказів про неможливість звернення до суду із позовом про визнання протиправною бездіяльності до 18.12.2018 р.

20.03.2019 р. від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в порядку письмового провадження.

У позовній заяві представником позивача також заявлено клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.

Приписами ч.3 ст.194 КАС України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За таких обставин суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином України. Відповідно до наказу Міністра оборони України від 31.08.1994 р. № 02108 позивача звільнено у відставку за п.65 пп."в" Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу - за станом здоров'я, вислуга років у Збройних Силах - 24 роки, підлягає направленню на облік до Ленінського РВК міста Севастополя Республіки Крим.

В подальшому позивач виїхав з України на постійне проживання до Держави Ізраїль, де був прийнятий на консульський облік в Посольстві України в державі Ізраїль 15.05.2009 р.

24 лютого 2017 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 звернулася до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просила перерахувати, поновити пенсії за вислугу років ОСОБА_1 як військовослужбовцю з 07.10.2009 р. в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства, витребувати пенсійну справу, здійснити запити щодо отримання необхідних документів.

До заяви долучений наступний пакет документів: апостильовані нотаріально засвідчені копії паспорту позивача для виїзду за кордон серії НОМЕР_2, посвідчення особи НОМЕР_4 від 26.06.1984 р., витягу з наказу від 31.08.1994 р. № 02108, диплому НОМЕР_3 від 26.06.1975 р., картки платника податків від 16.02.2017 р. № НОМЕР_5, довіреності на повноваження представника із нотаріальним засвідченням справжності підпису позивача від 03.02.2017 р. № 57/17, а також заява про перерахування пенсійних виплат на відкритий банківський рахунок в ПАТ КБ "ПриватБанк" від 23.02.2017 р.

Відповідно до листа від 09.03.2017 р. № 26/М-99-1 представника заявника ОСОБА_2 повідомлено, що оскільки виїзд на постійне місце проживання за кордон ОСОБА_1 відбувся до винесення рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009, тому заявник не мав права на отримання пенсії; виплата пенсії проводиться Пенсійним фондом України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання; для поновлення та продовження виплати пенсії, пенсіонер повинен особисто звернутися із заявою, паспортом або посвідкою на постійне проживання до органу, що призначає пенсію за новим місцем його проживання або реєстрації на території України; оскільки ОСОБА_1 проживає в Ізраїлі, тому відсутні підстави для виплати йому пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 р. № 234 "Про затвердження Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя".

08.11.2017 р. представник ОСОБА_2 звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою, в які просила надіслати на її адресу рішення за результатом розгляду заяви від 24.02.2017 р. про перерахунок та поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років як військовослужбовцю.

Листом від 23.11.2017 р. № 361/М-99-1 ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило представника ОСОБА_2, що ОСОБА_1 в якості отримувача пенсії у ГУ ПФУ в Херсонській області не перебував та не перебуває, а тому документи, на підставі яких розраховується пенсія за вислугу років в Управлінні відсутні; виплата пенсії проводиться Пенсійним фондом України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання; для поновлення та продовження виплати пенсії, пенсіонер повинен особисто звернутися із заявою, паспортом або посвідкою на постійне проживання до органу, що призначає пенсію за новим місцем його проживання або реєстрації на території України; в Управлінні відсутня пенсійна справа ОСОБА_1, а заява про запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання.

25.05.2018 р. представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою, в якій просив надіслати на його адресу прийняте рішення за результатами розгляду заяви від 24.02.2017 р. про перерахунок та поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років як військовослужбовцю, пенсію перераховувати на рахунок, відкритий в ПАТ КБ "Приватбанк".

Як вбачається з листа ГУ ПФУ в Херсонській області від 15.06.2018 р. № 414/М-99-1, його зміст відповідає попередньому. Крім того, додатково повідомлено, що відповідно до ст.52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформлюються органом Пенсійного фонду України.

Вбачаючи у листах ГУ ПФУ в Херсонській області бездіяльність та не погоджуючись з тим, що відповідачем не витребувано пенсійну справу та не поновлено виплату пенсії, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ст.24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Преамбулою Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що він визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно ст.1 Закону № 1058-IV пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (ч.3 ст.4 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ст.7 № 1058-ІV принципами загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб'єктів системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Частиною 1 статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-XII (далі - Закон № 2262-ХІІ) передбачено, що пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 12 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (ч.2 ст.62 Закону № 2262-ХІІ).

Згідно п.2 ч.1 ст.49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.51 Закону № 1058-ІV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Відповідно до ст.147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно положень даного рішення оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Отже, за своїм змістом рішення Конституційного Суду України надає висновок щодо неконституційності положень Закону № 1058-ІV стосовно пенсіонерів, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Внаслідок його ухвалення у таких осіб відновилось право на отримання призначеної пенсії, а у органів Пенсійного фонду України відновився обов'язок поновити виплату такої пенсії та виплатити її на першу вимогу пенсіонера.

У своєму відзиві на позов відповідач вказує на безпідставність посилань позивача на рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009, оскільки його висновки стосуються осіб, які виїхали за кордон після 07.10.2009 р.

Суд не погоджується з вказаними твердженнями ГУ ПФУ в Херсонській області з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 р., зазначив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умова передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄЄПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 1 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не залежно від дати їх виїзду.

Стосовно тверджень відповідача про необхідність позивачу особисто звернутися із заявою, паспортом або посвідкою на постійне проживання до органу, що призначає пенсію за новим місцем проживання або реєстрації на території України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону № 1058-ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.5 розділу 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, серед іншого, передбачено, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії.

З викладеного слідує, що заява про поновлення пенсії може бути подана як пенсіонером особисто, так і його законним представником, яким, в свою чергу, є не лише особа, яка представляє майнові права та законні інтереси недієздатних та обмежено дієздатних осіб, як це встановлено ст.242 ЦК України, а й особа, яка представляє майнові права та інтереси дієздатних осіб, але таких, що через свій фізичних стан (старість, хвороба) не можуть особисто здійснювати свої права та виконувати свої обов'язки.

Частиною 1 статті 44 Закону № 1058-ІV встановлено право особи уповноважувати іншу особу на вчинення дій щодо призначення та перерахунку пенсії на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Отже, зважаючи на вік та постійне проживання ОСОБА_1 за межами України, подання ним безпосередньо до ГУ ПФУ в Херсонській області заяви про поновлення виплати пенсії є утрудненим, а тому фактичне звернення в особі представника ОСОБА_2, на підставі належним чином засвідченої довіреності, підписаної позивачем особисто, апостильованої нотаріусом держави Ізраїль, відповідає вимогам чинного законодавства.

Щодо посилання відповідача на необхідність звернення позивача з заявою про поновлення виплати пенсії до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання або реєстрації на території України, то суд вказує наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 р. № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначено тимчасово окупованою територію.

Частиною 2 статті 7 Закону № 1207-VII передбачено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.14-4 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 р. № 234 (далі - Порядок № 234)

Згідно п.2 Порядку № 234 пенсійне забезпечення осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та надання таким особам соціальних послуг здійснюються визначеними Пенсійним фондом України головними управліннями Пенсійного фонду України, а осіб, які отримують пенсію відповідно до інших законодавчих актів, - управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах.

Постановою правління Пенсійного фонду України № 13-4 від 07.07.2014 р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14.07.2014 р. за № 804/25581, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області визначено органом, що здійснює пенсійне забезпечення та надає соціальні послуги особам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя та отримують пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

З огляду на викладене належним органом, який уповноважений на вирішення питання щодо поновлення виплати пенсії позивачу є ГУ ПФУ в Херсонській області, оскільки останнім місцем проживання ОСОБА_1 до виїзду за кордон було АДРЕСА_1.

Таким чином, позивач звернувся із заявою про поновлення виплати пенсії та її перерахунку до належного органу - ГУ ПФУ в Херсонській області.

Щодо посилання відповідача на відсутність в ГУ ПФУ в Херсонській області пенсійної справи ОСОБА_1 та первинних документів, на підставі яких можливе поновлення виплати йому пенсії, суд вказує про наступне.

Частиною 2 ст.49 Закону № 1058-IV встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно п.3 Порядку № 234 особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

За бажанням особи зазначені документи можуть бути подані її представником, який пред'являє документ, що посвідчує його особу, та подає документ (нотаріально засвідчену копію), що підтверджує його повноваження, або надіслані поштою. У таких випадках справжність підпису на заяві засвідчується нотаріально.

Відповідно до п.4 Порядку № 234 територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Пунктом 5 Порядку № 234 передбачено, що порядок звернення осіб за призначенням (перерахунком), поновленням виплати пенсії особам, переведенням з одного виду пенсії на інший, наданням соціальних послуг, а також підтвердження факту неодержання пенсії та соціальних послуг від органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінсоцполітики.

З огляду на вказану норму слідує, що при надходженні відповідної заяви про поновлення пенсії відповідач зобов'язаний витребувати пенсійну справу шляхом звернення із запитом до органів Російської Федерації, проте ГУ ПФУ в Херсонській області таких дій не вчиняло.

При цьому суд зауважує, що в заяві від 24.02.2017 р. позивач просив, окрім поновлення, перерахування пенсії, витребувати пенсійну справу, здійснити запити щодо отримання необхідних документів.

Як вже зазначалося, ч.5 ст.45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Дане положення узгоджується також з нормами п.4.3 Порядку № 22-1, відповідно до яких не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, прийняттю рішення органом Пенсійного фонду передує певна процедура розгляду поданої заявником заяви, спрямована на перевірку правильності оформлення поданих документів та їх достатності. Більше того, законодавством надано право уповноваженому органу вимагати, в тому числі, від заявника дооформлення поданих при зверненні документів та подання додаткових відомостей, необхідних для прийняття вмотивованого рішення.

За результатами розгляду поданої пенсіонером заяви відповідний орган Пенсійного фонду України повинен прийняти одне з таких рішень: про призначення (перерахунок), або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З матеріалів справ вбачається, що відповідачем не приймалося рішення про відмову в поновленні, перерахунку пенсії за вислугу років, а заяву від 24.02.2917 р. розглянуто в порядку Закону України "Про звернення громадян", на чому акцентує увагу відповідач у наданому до суду відзиві.

Листи - відповіді ГУ ПФУ в Херсонській області від 09.03.2017 р. № 26/М-99-1, від 23.11.2017 р. № 361/М-99-1, від 15.06.2018 р. № 414/М-99-1 лише повідомляють представника позивача про необхідність особистого звернення позивача з відповідною заявою про поновлення пенсії та заявою про запит пенсійної справи. Проте, вказані посилання відповідача спростовані вище викладеними висновками суду.

Суд зазначає, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і нових. Суд не може перебирати компетенцію суб'єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надана була оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії.

Зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року слідує, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії", в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

У випадку прийняття судом рішення щодо зобов'язання органу Пенсійного фонду України перерахувати та поновити позивачу пенсію, яке по суті буде передувати розгляду останнім заяви ОСОБА_1 від 24.02.2017 р., суд порушить принцип розподілу влади та втрутиться у виключну компетенцію уповноваженого на прийняття такого рішення органу.

Відповідно ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Разом з тим, у зв'язку з встановленням судом факту невиконання відповідачем покладеного на нього обов'язку та з метою захисту порушеного права позивача на пенсію, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та зобов'язати ГУ ПФУ в Херсонській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії за вислугу років та прийняти рішення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 20.12.2018 р. у справі № 132/3485/16-а, від 26.06.2018 р. у справі № 211/5254/16-а.

Приписами ч.5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду.

Оскільки за заявою ОСОБА_1 від 24.02.2017 р. ГУ ПФУ в Херсонській області, в тому числі і на час прийняття рішення у цій справі, не прийняло рішення, як того вимагає законодавство, у зв'язку з чим представник позивача двічі зверталася до відповідача з вимогою прийняти рішення за результатами розгляду заяви, твердження представника відповідача про порушення строків звернення до суду є безпідставними. В даному випадку бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області щодо не прийняття рішення є триваючою, а тому суд не бере до уваги доводи відповідача про закінчення шестимісячного строку звернення до суду 18.12.2018 р.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з вказаним позовом було сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0..1 від 18.01.2019 р.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а тому, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у сумі 352,40 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) розглянути заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) про призначення/перерахунок пенсії за вислугу років від 24.02.2017 р. та прийняти рішення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73005, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у сумі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 112010200