Справа № 806/1277/18
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1277/18

Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

26 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року (ухвалене у м. Житомирі 20 листопада 2018 року о 14:28, повний текст якого виготовлено 30 листопада 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Житомирській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області, Державної фіскальної служби України, у якому суд просить визнати протиправним та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 22.11.2017 №164-53 про визначення суми податкового зобов'язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості 18010300 за 2016 рік податковий період у сумі 9976,72 грн;

- рішення Державної фіскальної служби України від 30.01.2018 про результати розгляду скарги, яким податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області залишено без змін та яким збільшено грошове зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 4988,36 грн, визначене у податковому повідомленні-рішенні, а скаргу платника податків залишено без задоволення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що визначення податкового зобов'язання а платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі оскаржуваних рішень відповідачів є протиправним, адже: податкове зобов'язання визначено за об'єкти, які позивач використовує безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відповідачами не враховано, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, відтак позивач не зобов'язаний сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; рішення Горинської сільської ради від 08.07.2015 32 сесії 6 скликання «Про затвердження місцевих зборів та податків» не було оприлюднене до 15.07.2015, що виключає можливість сплати податку за 2016 рік за ставками, що визначені даним рішенням.

Відповідачі не подали відзивів або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2019, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, фізична особа ОСОБА_2 є власником комплексу №10 загальною площею 724 кв.м. за адресою: Житомирська область, Малинський район, сільська рада Горинська, що підтверджується даними Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Рішенням Горинської сільської ради від 08.07.2015 32 сесії 6 скликання «Про затвердження місцевих податків і зборів» ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки становить 1,5 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 квадратний метр бази оподаткування.

22.11.2017 ГУ ДФС у Житомирській області прийнято податкове повідомлення-рішення від №164-53, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 9976,72 грн.

10.12.2017, не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку шляхом подання скарги до ДФС України від 10.12.2017.

Рішенням ДФС України від 30.01.2018 №1307/Я/99-99-11-02-01-14 скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, податкове повідомлення-рішення від 22.11.2017 №164-53 залишене без змін та збільшено суму грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначене у податковому повідомленні-рішенні від 22.11.2017 №164/53, на 4988,36 грн.

ОСОБА_2 не погодився із вказаними податковим повідомленням-рішенням та рішенням за результатами розгляду скарги, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірні рішення відповідачів є правомірними, а доводи позивача щодо протиправності вказаних рішень є необґрунтованими та безпідставними. Суд дійшов висновку, що у 2016 році позивач як власник вказаного комплексу зобов'язаний сплатити грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Також суд звернув увагу на те, що оскаржуване рішення ДФС України не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні КАС України та не порушує права позивача.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до п.п.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно пп. 266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єктів право власності на нерухоме майно (комплекс будівель та споруд №10) ОСОБА_2 набув 04.09.2008 №23035955.

Відповідно до абзацу «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об'єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Підпункт 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, що сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Статтею 1 Закону України від 23.09.2008 №575-VI «Про сільськогосподарський перепис», визначено правові, організаційні та економічні основи підготовки і проведення сільськогосподарського перепису, оброблення, узагальнення, поширення та використання його результатів, а також регулює відносини суб'єктів сільськогосподарського перепису, визначає їх права, обов'язки та відповідальність, установлює гарантії держави щодо захисту конфіденційної інформації, отриманої у процесі проведення сільськогосподарського перепису, виробники сільськогосподарської продукції визначаються як юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин. Виробники сільськогосподарської продукції відповідно до статті 1 цього Закону - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Згідно статті 1 Закону України «Про особливості страхування сільськогосподарської продукції з державною підтримкою» від 09.02.2012 № 4391-VI, сільськогосподарський товаровиробник юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі з власно-виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з постачання.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення його від сплати є одночасна сукупність наступних умов: 1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності; 2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів фактичного здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності та використання безпосередньо у такій діяльності комплексу будівель та споруд №10, розташованого за адресою: Житомирська область, Малинський район, сільська рада Горинська. Відсутні також і докази про реєстрації ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця, з відповідними видами діяльності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що він є сільськогосподарським товаровиробником та використовує вказаний комплекс будівель у сільськогосподарській діяльності, отже на дане майно позивача не поширюється пільга, передбачена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Отже, нежитлові приміщення за адресою: Житомирська область, Малинський район, сільська рада Горинська, Комплекс будівель та споруд №10 є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а позивач як їх власник зобов'язаний сплачувати відповідні податкові зобов'язання.

Відповідно до п.10.3 ст.10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

До повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом (підпункт 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 ПК України).

Згідно з п.п.12.4.3 п.12.4 ст.12 ПК України до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті (п.12.5 ст.12 ПК України).

Відповідно до п.п.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Встановлено, що ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території де знаходяться належні позивачу будівлі визначена Рішенням Горинської сільської ради від 08.07.2015 32 сесії 6 скликання «Про затвердження місцевих податків і зборів».

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що відповідачами не надано беззаперечних доказів факту оприлюднення вказаного рішення Горинської сільської ради до 15.07.2015.

Поряд з цим, відповідно до пункту 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 24.12.2015 №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» встановлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 пункту 12 Податкового кодексу та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пунктом 7 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України №909-VІІІ рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і визначених статтею 10 ПК України.

З урахуванням викладеного, не оприлюднення вказаного рішення Горинської сільської ради до 15.07.2015 не впливає на обов'язок сплати позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за належні йому будівлі.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів констатує, що у 2016 році комплекс будівель №10 загальною площею 724 кв.м. за адресою: Житомирська область, Малинський район, сільська рада Горинська, був об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно ОСОБА_2 як власник такого майна зобов'язаний сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за таке нерухоме майно.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 22.11.2017 №164-53 є правомірним.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що рішення ДФС України від 30.01.2018 №1307/Я/99-99-11-02-01-14 про результати розгляду скарги не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні КАС України та не порушує права позивача.

Так, частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Відповідно, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо: по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції і по-друге, оспорювані рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Звертаючись до суду з позовом щодо законності нормативно-правового акта суб'єкта владних повноважень чи акта індивідуального характеру позивач також повинен пояснити які правові наслідки безпосередньо для нього породжує оскаржене рішення суб'єкта владних повноважень.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

У постанові від 28.02.2019 у справі №826/4070/16 Верховний Суд зауважив, що платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. Втім, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

В контексті наведених правових норм суд зазначає, що правове значення для платника податків в межах спірних правовідносин має податкове повідомлення-рішення. При цьому, рішення про результати розгляду скарги не відповідає критерію юридичної значимості, не створює для платника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжує для нього будь-яких обов'язків.

В постанові від 10.04.2012 Верховний Суд України зазначив, що відсутність порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача є підставою для відмови у позові.

У зв'язку із викладеним, відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення ДФС України від 30.01.2018 №1307/Я/99-99-11-02-01-14.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С. Сушко О.О.