Справа № 826/10880/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишиної О.М. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АСКО-Медсервіс" до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АСКО-Медсервіс" звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 31.05.2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 31.05.2018 № .

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління ДФС у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві прийнято правомірно та в межах повноважень контролюючого органу.

12 березня 2019 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АСКО-Медсервіс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11.05.2018 посадовою особою ГУ ДФС проведено камеральну перевірку податкової декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2018 року ПАТ "Страхова компанія "Аско-Медсервіс", за результатами якої складено акт № 785/26-15-12-08-20/13550765.

Згідно Акту перевірки, контролюючим органом встановлено заниження позивачем податку на прибуток на 8 108 037 грн., який було задекларовано до зменшення та занижено грошове зобов'язання з податку на прибуток на 7 675 391 грн., всього занижено податок на прибуток на 15 783 428 грн.

На підставі виявленого порушення, 31.05.2018 р. відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 23675142,00 грн, у тому числі: 15783428,00 грн - за податковими зобов'язаннями та 7891714,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для прийняття спірного рішення став висновок контролюючого органу про те, що при поданні звітної податкової декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2018 року (від 04.05.2018 № ) платником допущено порушення вимог пункту 48.1 статті 48, пункту 137.4 статті 137 ПК України від 02.12.2010 2755-VI зі змінами та доповненнями та вимоги наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015 №897 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.04.2017 № 467, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 19.05.2017 за № 642/30510), а саме: "Податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком".

ПРАТ "СК "АСКО-МЕДСЕРВІС" 04.05.2018 р. подана звітна податкова декларація за 1 квартал 2018 року за № , в якій заповнено рядок 18 декларації в розмірі 15783428 грн (податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень (рядок 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) період поточного року)) та відповідно зменшено нараховану суму податку на прибуток 1 квартал 2018 року на суму 15783428 грн. Проте, рядок 18 декларації за 1 квартал 2018 року повинен складати 0 грн, так як 1 квартал 2018 року є першим звітним (податковим) періодом поточного року, що призвело до заниження податку па прибуток, нарахованого за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 19 декларації за 1 квартал 2018 року) в сумі 15783428,00 грн.

Не погодившись із такими висновками та рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України)(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 46.1 статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Відповідно до пункту 46.2 статті 46 ПК України, платник податку на прибуток подає разом з відповідною податковою декларацією квартальну або річну фінансову звітність у порядку, передбаченому для подання податкової декларації з урахуванням вимог статті 137 цього Кодексу.

Фінансова звітність, що складається та подається відповідно до цього пункту платниками податку на прибуток та неприбутковими підприємствами, установами та організаціями, є додатком до податкової декларації з податку на прибуток (звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації) та її невід'ємною частиною.

В силу пункту 48.1 статті 48 ПК України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Пунктом 137.4 статті 137 ПК України визначено, що податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду.

Також, підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Положеннями п. 57.1 статті 57 ПК України визначено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 27.02.2018 р. (згідно квитанції №2) ПАТ "Страхова компанія "АСКО-Медсервіс" було подано до податкового органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств з додатками до неї за 2017 рік, встановленої форми, в якій: у рядку 17 "Податок на прибуток за звітний (податковий) період (рядок 06 + рядок 08 + рядок 10 + рядок 15 + рядок 16 ЗП)" зазначено - 24 209 128,00 грн; у рядку 18 "Податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень (рядок 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) період поточного року)" зазначено - 15 783 428,00 грн; у рядку 19 "Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 17 - рядок 18)" зазначено - 8 425 700,00 грн. (а.с. 79-86).

Під час розгляду справи відповідачем не спростовано належними доказами те, що за 2017 рік позивачем задекларовано та сплачено до Державного бюджету податок на прибуток в сумі 8 425 700 грн.

Потім, 04.05.2018 р., у відповідності до вищевказаних вимог податкового законодавства, позивачем подано до відповідача податкову декларацію з податку на прибуток підприємств та додатки до неї за 1 квартал 2018 року, в якій: у рядку 17 "Податок на прибуток за звітний (податковий) період (рядок 06 + рядок 08 + рядок 10 + рядок 15 + рядок 16 ЗП)" зазначено - 7 675 391,00 грн; у рядку 18 "Податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з урахуванням уточнень (рядок 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) період поточного року)" зазначено - 15 783 428,00 грн;у рядку 19 "Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 17 - рядок 18)" зазначено - 8 108 037,00 грн. (а.с. 71-78).

Отже, з наведеного слідує, що у рядку 18 декларації з податку на прибуток за за 2017 рік та 1 квартал 2018 року зазначена однакова сума-15 783 428,00 грн.

З письмових пояснень позивача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, вбачається, що оскільки позивачем вся податкова звітність заповнюється та подається через програмне забезпечення «МеDОС», в рядку 18 податкової декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2018 року, програмним забезпеченням автоматично «підтягнуто» дані попередньої декларації за 2017 рік в якій в рядку 18 було вказано податок на прибуток за результатами попереднього податкового періоду 2017 року в сумі 15 783 428 грн, не дивлячись на те що 1 квартал є першим звітним періодом року і такий показник може дорівнювати лише нулю. Дані в рядку 18 зазначені через технічну програмну помилку, враховані програмою при автоматичному вирахуванні суми рядка 19.

В додатку РІ до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 1 квартал 2018 року, в рядку 4.2.3 «Сума нарахованого страховиком податку на дохід за ставкою, визначеною підпунктом 136.2.1 пункту 136.2 статті 136 розділу III Податкового кодексу України ( підпункту 141.1.1 пункту 141.1 статті 141 розділу III Податкового кодексу України)» Позивачем задекларовано суму 7 661 487 грн., яка дублюється в рядку 8 «Податок на дохід за договорами страхування ...» даної декларації та враховується при обчислені рядка 17, який в свою чергу безпосередньо впливає на суму фактично задекларованої суми до сплати податку на прибуток в рядку 19 «Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 17 - рядок 18)» (а.с. 73-77, 89, 91).

Вказане свідчить про правильність визначення до сплати податкових зобов'язань з податку на прибуток у додатках до декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2018 року.

17.05.2018 р. позивачем було подано до контролюючого органу уточнюючу декларацію з податку на прибуток за 1 квартал 2018 року встановленої форми, в якій вказані правильні показники: у рядку 17 "Податок на прибуток за звітний (податковий) період (рядок 06 + рядок 08 + рядок 10 + рядок 15 + рядок 16 ЗП)" зазначено - 7675391,00 грн; у рядку 18 "Податок на прибуток за результатами попереднього звітного (податкового) періоду поточного року з у рахуванням уточнень (рядок 17 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній звітний (податковий) період поточного року)" зазначено - - грн; у рядку 19 "Податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду (рядок 17 - рядок 18)" зазначено - 7675391,00 грн.

Самостійно визначені податкові зобов'язання з податку на прибуток за 1 квартал 2018 року сплачені позивачем в сумі 7675391,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями від 22.03.2018 та від 17.05.2018 (а.с. 87, 88).

Матеріали справи, також, містять висновок експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України Шаповалова Р.А. від 12.11.2018 р. № 111/7 (свідоцтва № 630, № 631, № 632, № 633, видані ЕКК СБ України 06.04.2016 р., термін дії до 06.04.2021 р.), яким встановлено, що висновки ГУ ДФС, викладені у акті камеральної перевірки податкової звітності з податку на прибуток № 785/26-15-12-08-20/13550765 від 11.05.2018 р., складеному за результатами проведення камеральної перевірки податкової декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2018 року платника податку на прибуток ПАТ "Страхова компанія "Аско-Медсервіс" документально і нормативно не підтверджуються (а.с. 157-166).

Разом з тим, з акту перевірки вбачається, що контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем п.48.1 ст.48, п. 137.4 ст.137 Податкового кодексу України та Наказу Міністерства фінансів України від 20 жовтня 2015 року №897 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28 квітня 2017 року № 467).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, податкова декларація з податку на прибуток підприємства Позивача за 1 квартал 2018 року складена за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 ПК України; податкова декларація з податку на прибуток підприємства Позивача за 1 квартал 2018 року подана за календарний квартал з урахуванням термінів передбачених ст. 49 Податкового кодексу України, а саме: протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

З огляду на вищевказане, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що, оскільки податкові зобов'язання з податку на прибуток за 1 квартал 2018 року в сумі 7675391,00 грн. сплачені позивачем у вірно визначеному розмірі до Державного бюджету України та у строки, передбачені статтею 57 ПК України, відсутній будь-який умисел в діях позивача щодо не сплати задекларованих зобов'язань, а зазначене негативне значення в Рядку 18 податкової декларації з податку на прибуток за 1 квартал 2018 року носить технічний характер, який не вплинув на надходження до бюджету податків в майбутньому, так як підприємством подано уточнюючу декларацію та самостійно виправлено допущено помилку у передбачений ПК України строк, у контролюючого органу відсутні підстави для збільшення позивачеві суми грошового зобов'язання за податковими зобов'язаннями та за штрафними (фінансовими) санкціями на 23 675 142,00 грн.

Також, колегія суддів зазначає, що при прийнятті рішень за результатами виявлення помилок (у тому числі технічних), які призвели, у тому числі, і до нарахування штрафних санкцій, у кожному конкретному випадку слід об'єктивно враховувати причини та обставини, що призвели до виникнення таких помилок і застосовувати штрафні санкції за наявності достатніх підстав щодо намірів навмисного ухилення від сплати податкових зобов'язань із врахуванням розмірів заниження об'єкта оподаткування.

За правилами п. 109.1 ст. 109 ПК України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, правопорушенням, за яке на платника податків може бути накладено штрафні санкції, є винне діяння такого платника податків.

Однак, як зазначалося, оскільки позивачем при заповненні податкової декларації з податку на прибуток підприємства за І квартал 2018 року від 04.05.2018 р. допущено технічну помилку у рядку 18, що призвело до автоматичного невірного зазначення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток, нарахованого за результатами останнього (звітного) податкового періоду та виправлено її у передбачений законом спосіб, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що в діях позивача відсутній склад податкового правопорушення, що виключає притягнення його до відповідальності та нарахування податкових зобовязань.

Як зазначалося, позивачем до державного бюджету була сплачена правильна сума податку на прибуток.

Отже, вищевказане свідчить про протиправність визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток страхових організацій, застосування штрафних (фінансових) санкцій з цього податку.

Згідно правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду від 31.07.2018 р. у справі № 824/2675/14-а, від 14.08.2018 р. у справі № 818/1507/17, від 03.05.2018 р. у справі № 820/4177/17, від 24.01.2019 р. у справі № 803/106/16, від 14.02.2019 р. у справі №809/1040/17, від 12.02.2019 р. у справі №813/1307/17 «відсутність складу податкового правопорушення, покладеного відповідачем в основу прийняття спірного податкового повідомлення - рішення, доводить протиправність визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток страхових організацій, застосування штрафних (фінансових) санкцій з цього податку і, як наслідок, унеможливлює прийняття позиції відповідача про правомірність прийняття ним спірного податкового повідомлення - рішення».

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС від 31.05.2018 р. № не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому правомірно скасовано.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АСКО-Медсервіс" та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 25.03.2019 року