Справа № 1640/3139/18
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 р. Справа № 1640/3139/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2018, суддя І.С. Шевяков, 36039, м. Полтава, вул. Пушкарівська, 9/26, повний текст складено 05.11.18 по справі № 1640/3139/18

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області

про визнання незаконними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

07.09.2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1Г.) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області (далі - відповідач, ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області), в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області № 46 від 22 серпня 2018 року про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу в розмірі 2040 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі № 1640/3139/18.

17.08.2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Комсомольського міського суду Полтавської області з позовною заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області про скасування штрафу, накладеного рішенням ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області № 41 від 07 серпня 2018 року в розмірі 1700 грн.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 серпня 2018 року зазначений адміністративний позов передано за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2018 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 534/1172/18.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2018 року об'єднано в одне провадження адміністративну справу № 1640/3139/18 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішення та адміністративну справу № 534/1172/18 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішення, присвоївши єдиний номер №1640/3139/18.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2018 адміністративний позов задоволено.

Рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області № 46 від 22 серпня 2018 року про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у сумі 2040 грн.; а також рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області № 41 від 07 серпня 2018 року про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у сумі 1700 грн. - визнано протиправними та скасовано.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, вислухавши представників сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 08.06.2018 р. управлінням контролю за станом благоустрою складено припис, яким вимагалось від ФОП ОСОБА_1 до 12.06.2018 придбати (демонтувати) або зареєструвати самовільно встановлений рекламний засіб згідно п. 5.8.1 (14) Правил благоустрою території міста Кременчука. Також повідомлено, що у разі невиконання припису ФОП ОСОБА_1 буде притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП. (а.с. 47)

Листом від 13.06.2018 № 01-64/1329 Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області направив до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області інформацію про порушення ФОП ОСОБА_1 ст. 16 Закону України "Про рекламу", Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Кременчуці, затверджених Кременчуцькою міською радою від 30.07.2013, а саме: реклама з рекламним засобом, яка розміщена на будівлі за адресою: м. Кременчук, вул.Першотравнева, б.45, розміщена без дозвільних документів та просив вжити відповідних заходів відповідно до норм чинного законодавства (а.с. 43).

27.06.2018 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області відносно розміщення ФОП ОСОБА_1 і.Г. зовнішньої реклами (4 рекламоносія) за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Першотравнева, 45 складено протокол №36 про порушення порядку розповсюдження реклами, а саме: розповсюдження зовнішньої реклами без наявності дозволу на її розміщення від органів місцевого самоврядування, чим порушено ч.1 ст. 16 Закону України "Про рекламу" від 03.7.1996р. №270/96-ВР. (а.с. 48)

Рішенням від 27.06.2018 №33 "Про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу" відповідачем вирішено розпочати провадження у справі про порушення законодавства про рекламу стосовно позивача (а.с. 49).

Листом від 02.07.2018 № 01-27/4321 позивача зобов'язано у термін до 17.07.2018 надати відповідачу інформацію про вартість розповсюдженої реклами, копію свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності, макети замовлення та запрошено прибути на 10 годину 20 хвилин 17.07.2018 до ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області (а.с. 50).

За наслідками засідання 17.07.2018 відповідач листом від 19.07.2018 № 01-27/4820 направив позивачу вимогу про надання документів: оригіналів та належним чином засвідчених копії свідоцтва про державну реєстрацію, макет замовлення та документальне підтвердження вартості виготовлення та розповсюдження реклами, копію дозволу на розміщення зовнішньої реклами від органів місцевого самоврядування, письмові пояснення з приводу порушення. Позивача також повідомлено про проведення наступного судового засідання (а.с. 51, 52).

Позивач листом від 02.08.2018 повідомила, що не погоджується з висновком відповідача про порушення нею Закону України "Про рекламу", оскільки встановлену конструкцію вважає торгівельною вивіскою (а.с. 54).

Протоколом № 78 від 07.08.2018 засідання у справі про порушення законодавства про рекламу вирішено накласти штраф на ФОП ОСОБА_1 за неподання інформації щодо вартості виготовлення та розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ним повноважень відповідно до ч. 6 ст. 27 Закону України "По рекламу" (а.с. 55).

07.08.2018 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Полтавській області прийнято рішення № 41, яким за неподання інформації щодо вартості виготовлення та розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ним передбачених Законом України "Про рекламу повноважень" накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700,00 грн. (а.с.56).

Листом від 09.08.2018 № 01-27/5269 позивача повторно зобов'язано надати відповідачу інформацію про вартість розповсюдженої реклами та запрошено прибути на 10 годину 00 хвилин 22.08.2018 до ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області (а.с. 58).

Листом від 21.08.2018 ФОП ОСОБА_1 повідомила відповідача, що документів щодо вартості виготовлення та (або) розповсюдження реклами вона не має (а.с. 59).

22.08.2018 відносно розміщення ФОП ОСОБА_1 зовнішньої реклами (4 рекламоносія) складено протокол №90 засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу, та вирішено прийняти рішення про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про рекламу щодо порядку її розповсюдження у розмірі 120 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 2040,00 грн. (а.с. 61-62)

На підставі протоколу про порушення законодавства про рекламу №36 від 27.06.2018 та протоколу засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу №90 від 22.08.2018 встановлено ознаки порушення вимог ч.1 ст. 16 Закону України "Про рекламу" щодо порушення порядку розповсюдження реклами, а саме: розповсюдження зовнішньої реклами без наявності дозволу на її розміщення від органів місцевого самоврядування та складено припис про усунення порушень вимог законодавства про рекламу, яким зобов'язано ФОП ОСОБА_1усунути встановлені порушення, шляхом приведення у відповідність до ч.1 ст. 16 Закону України "Про рекламу" та Правил розміщення зовнішньої реклами у м. Кременчуці, які затверджені рішенням Кременчуцької міської ради від 30.07.2013 (а.с. 63).

Рішенням №46 від 22.08.2018р. за порушення порядку розповсюдження реклами накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 120 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 2040,00 грн. (а.с. 64).

Не погоджуючись з рішеннями відповідача №41 від 07.08.2018 та №46 від 22.08.2010, позивач звернулась із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що висновок відповідача про належність конструкції на торгівельному приміщенні ФОП ОСОБА_1 та розміщеної на ній інформації до реклами ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, тому підстав для застосування штрафних санкцій за розповсюдження реклами без відповідних дозвільних документів судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами визначає Закон України "Про рекламу" від 03.07.1996 № 270/96-ВР (далі - Закон №270/96-ВР).

Статтею 1 Закону №270/96-ВР визначено, що реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару;

зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг;

розповсюджувач реклами - особа, яка здійснює розповсюдження реклами.

Стаття 9 Закону №270/96-ВР визначає наступні правила ідентифікації реклами.

Реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу.

Реклама у теле- і радіопередачах, програмах повинна бути чітко відокремлена від інших програм, передач на їх початку і наприкінці за допомогою аудіо-, відео-, комбінованих засобів, титрів, рекламного логотипу або коментарів ведучих з використанням слова "реклама".

Інформаційний, авторський чи редакційний матеріал, в якому привертається увага до конкретної особи чи товару та який формує або підтримує обізнаність та інтерес глядачів (слухачів, читачів) щодо цих особи чи товару, є рекламою і має бути вміщений під рубрикою "Реклама" чи "На правах реклами".

Прихована реклама забороняється.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону №270/96-ВР вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Частиною 1 статті 16 Закону №270/96-ВР передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Під час видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється.

Розміщення зовнішньої реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюється відповідно до цього Закону на підставі зазначених дозволів, які оформляються за участю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами, або їх власників та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки дорожнього руху.

Зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

Стягнення плати за видачу дозволів забороняється.

За приписами частини 2 статті 16 Закону №270/96-ВР зовнішня реклама повинна відповідати таким вимогам:

розміщуватись із дотриманням вимог техніки безпеки та із забезпеченням видимості дорожніх знаків, світлофорів, перехресть, пішохідних переходів, зупинок транспорту загального користування та не відтворювати зображення дорожніх знаків;

освітлення зовнішньої реклами не повинно засліплювати учасників дорожнього руху, а також не повинно освітлювати квартири житлових будинків;

фундаменти наземної зовнішньої реклами, що виступають над поверхнею землі, можуть бути декоративно оформлені;

опори наземної зовнішньої реклами, що розташована вздовж проїжджої частини вулиць і доріг, повинні мати вертикальну дорожню розмітку, нанесену світлоповертаючими матеріалами, заввишки до 2 метрів від поверхні землі;

нижній край зовнішньої реклами, що розміщується над проїжджою частиною, у тому числі на мостах, естакадах тощо, повинен розташовуватися на висоті не менше ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття;

у місцях, де проїжджа частина вулиці межує з цоколями будівель або огорожами, зовнішня реклама може розміщуватися в одну з фасадами будівель або огорожами лінію.

відповідно до ч.3 ст. 16 Закону №270/96-ВР забороняється розташовувати засоби зовнішньої реклами: на пішохідних доріжках та алеях; у населених пунктах на висоті менш ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття, якщо їх рекламна поверхня виступає за межі краю проїжджої частини; поза населеними пунктами на відстані менш ніж 5 метрів від краю проїжджої частини.

Розміщення зовнішньої реклами на пам'ятках національного або місцевого значення та в межах зон охорони цих пам'яток, історичних ареалів населених місць здійснюється відповідно до цього Закону на підставі дозволів, які оформляються за участю органів виконавчої влади, визначених Законом України "Про охорону культурної спадщини" (частина 4 ст. 16 Закону №270/96-ВР).

Згідно з ч.5 ст. 16 Закону №270/96-ВР перелік обмежень та заборон щодо розміщення зовнішньої реклами, встановлений цим Законом, є вичерпним.

Відповідно до частини четвертої статті 27 Закону №270/96-ВР, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладають штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зокрема, на: розповсюджувачів реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, - у розмірі п'ятикратної вартості розповсюдження реклами.

Пунктом 3 частини другої цієї статті встановлено, що розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами несуть відповідальність за порушення законодавства про рекламу.

Під час розгляду справи встановлено, що на фасаді будівлі по вул. Першотравнева, б.45, м. Кременчук, позивачем розміщені 4 настінних конструкції, на яких малося позначення "Срібло-Золото. Ювелірна крамниця" (3 конструкції над і поряд зі входом до магазину), "Срібло. Золото. Діаманти. Ювелірна крамниця" (1 конструкція на боковій стіні магазину); крім того усі конструкції містять зображення предметів, схожих на ювелірні вироби (а.с. 44-45).

Відповідач, приймаючи рішення про накладення штрафів, виходив з того, що дані конструкції є зовнішньою рекламою і тому їх облаштування потребує спеціального дозволу в силу вимог статті 16 Закону №270/96-ВР.

Відповідно до абзацу 8 пункту 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067, вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб'єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Отже, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що реклама - це інформація, а вивіска (табличка) - спосіб розміщення інформації. Вивіска (табличка) може мати як рекламний характер, так і інформаційний. Різниця полягає у змісті інформації, а не способі її представлення.

Аналізуючи зміст розміщеної ФОП ОСОБА_1 інформації на конструкції, яку вона назвала вивіскою на предмет відповідності першому чи другому з наведених визначень, суд приходить до висновку, що ця інформація не відповідає визначенню реклами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не конкретизовано, яким чином розміщена інформація призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

З огляду на зміст розміщеної інформації , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ця інформація своїм призначенням має інформування осіб про те, що у приміщенні, біля входу до якого розміщена інформація, розташований торгівельний об'єкт. Логотип "С.З.", написи "срібло", "золото", "діаманти" та "ювелірна крамниця" вказують лише на вид торгівельної діяльності об'єкту, на якому вони розміщені.

Ці написи та зображення не є такими, які б підвищували у будь-який спосіб обізнаність споживачів про товар, якими торгує магазин, чи підвищували б їхній інтерес до такого товару.

Доводи апелянта на те, що графічне зображення ювелірних виробів не підпадає під інформацію, яка повинна бути розміщена на вивісці є необгрунтованим та не приймається до уваги судом, оскільки вказана інформація на вивісці не призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів до конкретного товару та не характеризує товари, які реалізуються позивачем.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що певна інформація може бути визнана рекламою тоді, коли вона вказує на конкретну, індивідуально визначену особу, або на конкретний, індивідуально визначений товар, із зазначенням найменування, якісні показники, країну походження, виробника тощо.

З огляду на викладені вище норми чинного законодавства та матеріали справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що даний носій інформації є інформаційною вивіскою, оскільки містить інформацію про вид діяльності позивача, і відповідно не є рекламою та не потребує отримання відповідного дозволу.

Що стосується посилань апелянта на положення пунктів 48 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з абз. 1, 5 п. 48 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, вивіски чи таблички: повинні розміщуватися без втручання у несучі конструкції, легко демонтуватися, щоб не створювати перешкод під час робіт, пов'язаних з експлуатацією та ремонтом будівель і споруд, на яких вони розміщуються; не повинні відтворювати зображення дорожніх знаків; не повинні розміщуватися на будинках або спорудах - об'єктах незавершеного будівництва; площа поверхні не повинна перевищувати 3 кв. метрів.

Тобто, з наведених норм слідує, що вивіска чи табличка має відповідати таким умовам: місце розміщення (на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення); розмір - загальна площа не повинна перевищувати 3 кв.м.; зміст (інформація про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи).

Посилаючись на те, що спірна конструкція за своїм розміром перевищує 3 кв.м., відповідач не звернув уваги на те, що таке обмеження стосується виключно правил використання вивісок, порушення яких має наслідком застосування відповідальності, зокрема, у вигляді демонтажу, як це передбачено пунктом 49 Типових правил, натомість не змінює належність такої конструкції до вивісок (таблички), а не реклами, оскільки не є критерієм розмежування рекламного носія та інформаційної таблички.

Саме така правова позиція викладена Верховним судом в постанові від 02.08.2018 № 814/2539/14.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність висновків відповідача про належність конструкції на торгівельному приміщенні ФОП ОСОБА_1 та розміщеної на ній інформації до реклами, а тому рішення ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області щодо накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу є протиправним та незаконним.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2018 по справі № 1640/3139/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Постанова складена в повному обсязі 28.03.19.