Справа № 802/2366/17-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2019 року

Київ

справа №802/2366/17-а

адміністративне провадження №К/9901/54367/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.01.2018 (головуючий суддя - Дмитришена Р.М.)

та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2018 (колегія суддів: головуючий суддя - Смілянець Е.С., судді - Сушко О.О., Залімський І. Г.)

у справі №802/2366/17-а

за позовом Приватного підприємства "Елітар Авто"

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області

про визнання дій протиправними та стягнення надміру сплачених податкових зобов'язань,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Приватне підприємство "Елітар Авто" (далі - Підприємство) звернулось до суду з позовом про визнання протиправними дій Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - ДПІ) щодо відмови у прийнятті податкових декларацій та стягнення з Державного бюджету України надміру сплаченого податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про безпідставність відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації Підприємства з податку на додану вартість за лютий, березень, квітень, травень та червень 2017 року, а також вказав, що ДПІ позбавила Підприємство можливості отримати суму надмірно сплаченого податку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.01.2018, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2018, адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправними дії ДПІ щодо відмови у прийнятті податкових декларацій позивача з податку на додану вартість за лютий - червень 2017 року;

- стягнуто з Державного бюджету України на поточний рахунок позивача 2 969 515 грн. надміру сплаченого податку на додану вартість.

Не погодившись з судовими рішеннями ДПІ звернулась з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та обставини справи.

Підприємство у своєму відзиві на касаційну скаргу вважає судові рішення законними та обґрунтованими, а доводи викладені в касаційній скарзі безпідставними.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням ДПІ від 30.06.2017 №147/02-32-12-01 позивачу анульовано свідоцтво платника податку на додану вартість.

У грудні 2017 року Підприємство направило контролюючому органу податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2017 року із заявою про повернення надміру сплачених податкових зобов'язань з цього податку в розмірі 2 969 515 грн. та звітністю за лютий-травень 2017 року.

06.12.2017 контролюючий орган повідомив позивача про відмову у прийнятті податкової звітності.

Своє рішення відповідач мотивував тим, що подані Підприємством декларації з податку на додану вартість за лютий-червень 2017 року вважаються неподаними з огляду на те, що позивачем невірно зазначено індивідуальний податковий номер платника податку, оскільки такий номер анульований у зв'язку з анулюванням реєстрації позивача у якості платника податку на додану вартість.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо незаконності дій ДПІ, що полягали у неприйнятті податкової звітності Підприємства за лютий-червень 2017 року враховуючи наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наслідки анулювання реєстрації платника податку на додану вартість визначені положеннями статті 184 Податкового Кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 184.6 зазначеної статті, у разі анулювання реєстрації особи, як платника податку, останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.

З огляду на те, що відповідне рішення про анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість прийнято 30.06.2017, позивач зобов'язаний подати податкову звітність з цього податку за період включно до 30.06.2017.

Враховуючи вищевикладене, при складанні податкової декларації за період до 30.06.2017, позивач, у відповідності до вимог пункту 48.4 статті 48 Податкового Кодексу України, повинен у якості обов'язкового реквізиту внести до декларації індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

За таких обставин судами попередніх інстанцій зроблено правильний висновок про безпідставність тверджень контролюючого органу, що при складанні податкової звітності за період, що передував рішенню ДПІ про анулювання реєстрації, позивач не міг зазначати у податковій декларації свій індивідуальний податковий номер, який був дійсним на час звітного (податкового) періоду.

Також, колегія суддів Касаційного адміністративного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з Державного бюджету України на поточний рахунок позивача надміру сплаченого податку на додану вартість виходячи з наступного.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань визначено приписами статті 43 Податкового Кодексу України.

Відповідно до пунктів 43.4., 43.41, 43.5 цієї статті платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів.

У разі повернення надміру сплачених податкових зобов'язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 2001.5 статті 2001 цього Кодексу, такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов'язань з податку на додану вартість чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в установі банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій у декларації з податку на додану вартість за звітний період червень 2017, зокрема її додатку 2, відображено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок) 21 за квітень 2016 року у розмірі 527 грн, за лютий 2016 року- 3 грн, за вересень 2014 року - 2 968 985 грн., всього - 2 969 515 грн.

ДПІ отримавши 04.12.2017, разом із іншими документами податкової звітності, заяву Підприємства про повернення 2 969 515 грн., не підготувала передбачений пунктом 43.5 статті 43 Податкового Кодексу України висновок, пославшись при цьому на те, що всі надані позивачем документи вважаються неподаними через їх невідповідність змісту пункту 48.4 статті 48 цього Кодексу.

У своїй постанові від 12 лютого 2019 року у справі №826/7380/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що такі способи захисту порушеного права як зобов'язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податків суми бюджетного відшкодування або внести заяву товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведуть до ефективного відновлення права платника податків.

Велика Палата звернула увагу на те, що відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).

Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань та пені, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування відповідних сум з бюджету у розмірі 2 969 515 грн., які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Ураховуючи наведене та з огляду на те, що такий спосіб захисту прав позивача, як зобов'язання контролюючого органу надати відповідний висновок не призведе до ефективного відновлення права платника податків, Велика Палата Верховного Суду у справі №826/7380/15 дійшла висновку про те, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача, є стягнення з Державного бюджету України на цого користь відповідниїх сум.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що на момент розгляду цієї справи Великою Палатою Верховного Суду встановлено, що спосіб захисту у вигляді надання висновку не є ефективним та не призводить до поновлення порушеного права платника податків, колегія суддів вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про стягнення з Державного бюджету на користь Підприємства 2 969 515 грн. надміру сплаченого податку на додану вартість.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області - залишити без задоволення.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.01.2018 та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова