Справа № 822/1936/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1936/18

Головуючий у 1-й інстанції: Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

28 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року (повний текст якого складено 18 січня 2019 року у м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
у червні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови у внесення змін у видану ОСОБА_1 довідку №7/2762 від 30.09.2015 про заробітну плату його батька ОСОБА_2 , одержану за період роботи в зоні відчуження з 02.12.1986 по 18.02.1987; зобов`язати Хмельницький обласний військовий комісаріат внести зміни у видану ОСОБА_1 довідку №7/2762 від 30.09.2015 про заробітну плату його батька ОСОБА_2 , одержану за період роботи в зоні відчуження з 02.12.1986 по 18.02.1987, а саме: відобразити у довідці про заробітну плату збережений заробіток з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання у подвійному розмірі, одноразову винагороду в розмірі трьохмісячного окладу грошового забезпечення по посаді та званні за значне перевищення допустимої дози радіації у розмірі 870 крб., збільшити кратність з чотирьох до п`яти.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно відмовив у внесенні змін у довідку про заробітну плату його батька ОСОБА_2 , одержаної за період роботи в зоні відчуження, м. Прип`ять зона № 3, з 02.12.1986 по 18.02.1987, оскільки така відмова порушує вимоги ст.ст. 21, 22 Конституції України, ст.ст. 15, 54, 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає доводи щодо наявності підстав для включення у вказану довідку про заробітну плату його батька ОСОБА_2 відомостей про збережений заробіток з урахуванням посадового окладу та окладу за військове звання у подвійному розмірі, одноразову винагороду в розмірі трьохмісячного окладу грошового забезпечення по посаді та званні за значне перевищення допустимої дози радіації у розмірі 870 крб., збільшити кратність з чотирьох до п`яти.

06 березня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому останній вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час, та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.

З огляду на викладене, протокольною ухвалою колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, а також правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, позивач - ОСОБА_1 отримує пенсію по втраті годувальника - ОСОБА_2 , ліквідатора І категорії, смерть якого пов`язана з виконанням обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

21 вересня 2015 року позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках ОСОБА_2

30 вересня 2015 року відповідач видав позивачу довідку №7/2762 про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках ОСОБА_2

20 листопада 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив "внести зміни у видану йому довідку (№7/2762) про заробітну плату його батька, ОСОБА_2 , одержану за період роботи в зоні відчуження з 02 грудня 1986 року по 18 лютого 1987 року, вказати кратність "5", вказати виплачені йому добові у сумі 3,5 рублях за кожен день перебування, розрахувати оплату за роботу у вихідні дні у подвійному розмірі, додати ще один відпрацьований день 15 січня 1987 року та відповідно змінити суми одержаних грошових коштів ОСОБА_2 , а також, розрахувати преміальні, та після розрахунку додати до заробітної плати 400 крб".

Відповідач 02 грудня 2015 року видав позивачу довідку про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках ОСОБА_2 за №7/3600, яка розраховувалася (складалася), на підставі архівної довідки від 11 травня 2012 року №75872.

23 листопада 2017 року позивач вдруге звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив надати повторну довідку про грошове забезпечення громадянина ОСОБА_2 , одержану за період роботи в зоні відчуження, з 02 грудня 1986 року по 18 лютого 1987 року.

05.12.2017 відбулося засідання комісії з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, яка діє при Хмельницькому обласному військовому комісаріаті.

Листом від 23.11.2017 Хмельницький обласний військовий комісаріат повідомив позивача, що його звернення щодо надання повторної довідки про грошове забезпечення його батька ОСОБА_2 розглянуто. На виконання рішення комісії від 28.09.2015 військовим комісаріатом на підставі представлених ОСОБА_1 документів видана довідка про грошове забезпечення в зоні відчуження (№7/3600 від 01.12.2015). Вказано, що грошове забезпечення визначене відповідно до вимог нормативно-правових актів. Також позивачу повідомлено, що оскільки додаткових документів, згідно з якими можливе визначення більшого розміру грошового забезпечення не представлено, комісія вирішила попереднє рішення комісії залишити без змін.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031-рс громадянину ОСОБА_2 згідно з розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964, постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 № 207-7 оплата праці здійснювалась у відповідній кратності до зони перебування, що відображено в довідці відповідача від 01 грудня 2015 року № 7/3600. При цьому, у довідці про заробітну плату в зоні відчуження з 02 грудня 1986 року по 18 лютого 1987 року включно, враховано 4-кратний розмір тарифної ставки понад середньомісячну заробітну плату з урахуванням відповідної зони безпечності. Крім того, первинні документи не містять відомостей про виплату ОСОБА_2 одноразової винагороди за отримання максимально допустимої дози радіації, що вказує на правомірність оскаржуваних дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII.

Відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Постановою КМУ від 23.11.2011 № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок), яким визначено механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Відповідно до пп. 3 п. 3 Порядку у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.

Згідно з ст. 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Даючи правову оцінку доводам апелянта стосовно протиправності дій відповідача при видачі довідки про заробітну плату (грошове забезпечення) його батька ОСОБА_2 , одержаної за період роботи в зоні відчуження, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до довідки командира Військової частини 55064 №78 від 17.02.1997 та службової характеристики майора ОСОБА_2 , вбачається, що останній з 02.12.1986 по 18.02.1987 виконував службові обв`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження, м. Прип`ять. За цей період йому виплачено грошове забезпечення по займаній посаді та військовому званню в п`ятикратному розмірі, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою № 3/254 від 05.10.1998 (а.с. 72).

Згідно з даними довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 11 травня 2012 року № 75872 дні виїзду в зони: з 19 по 21 грудня 1986 року; 3, 4, 5, 14, 15, 17, 18, з 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30 січня 1987 року (а.с. 76).

Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української РСР ухвалили рішення із грифом "таємно" щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа "таємно" та для "службового користування" стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів: розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964; постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року № 524-156; розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031; постанови Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195; постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов`язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до п. 1 постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції" передбачались виплати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконують службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади за військовим або спеціальним званням в подвійному розмірі.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс "Про виділення Міненерго СРСР додаткових фондів заробітної плати" дозволено керівникам міністерств і відомств, які брали участь у ліквідації аварії, за згодою представника урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих роботах у III, II, I зонах небезпеки у 5, 4, 3 кратному розмірах.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7) надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій, другій і першій зонах небезпеки, відповідно в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 (абз.4 п.п.1 п.1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207/7) у відповідних зонах небезпеки в чотирьох-, трьох- і двократному розмірах (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що після прийняття розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 робота працівників оплачувалась у кратному розмірі, виходячи з тарифної ставки за місцем роботи, без застосування підвищених тарифів та подвійного посадового окладу та окладу за спеціальними званнями згідно постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 07 травня 1986 року № 524-156.

Колегія суддів зауважує, що порядок оплати праці осіб-ліквідаторів досліджувався Верховним Судом у постанові від 17 липня 2018 року по справі № 377/552/16-а, і відповідно до висновків суду касаційної інстанції вказані вище нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 07 травня 1986 року № 524-156.

Нарахування грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження військовослужбовців, рядового і начальницького складу ОВС проводилось відповідно до Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031 та листа Державного комітету УРСР з праці від 23.09.1986 року № 136 с "Про порядок матеріального забезпечення призваних на збори військовозобов`язаних".

Зазначеними нормативно-правовими актами передбачено, що оплата фактично відпрацьованого часу (включаючи вихідні і святкові дні) у відповідних зонах небезпеки повинна проводитись виходячи із розрахункової денної тарифної ставки (посадового окладу), що враховується із тарифної ставки (посадового окладу) за даний місяць, поділеної на календарну кількість днів цього місяця.

Натомість, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що позивач не погоджується із застосуванням до спірних правовідносин положень Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, якою надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам здійснювати оплату праці працівників, зайнятих на роботах у третій зоні небезпеки в чотирьохкратному розмірі понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи.

З даного приводу суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у документах про виплату заробітної плати ОСОБА_2 за відповідний період.

Разом з тим, на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031-рс громадянину ОСОБА_2 згідно з розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964, постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10 червня 1986 № 207-7 оплата праці здійснювалась у відповідній кратності до зони перебування, що відображено в довідці відповідача від 01 грудня 2015 року № 7/3600. При цьому, у довідці про заробітну плату в зоні відчуження з 02 грудня 1986 року по 18 лютого 1987 року включно, враховано 4-кратний розмір тарифної ставки понад середньомісячну заробітну плату з урахуванням зони безпечності 3.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем правомірно обчислена ОСОБА_2 оплата праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження у 4-х кратному розмірі, оскільки за останнім зберігалась середньомісячна заробітна плата за основним місцем роботи, а тому показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Також суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованою позицію суду першої інстанції щодо відсутності підстав для включення до довідки про заробітну плату (грошове забезпечення) його батька - ОСОБА_2 одноразової грошової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіації у розмірі 870 крб., оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази, які б підтвердили нарахування та виплату вказаного грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 17 липня 2018 року по справі № 377/552/16-а.

Таким чином, відповідач при зазначенні відомостей про розмір заробітної плати ОСОБА_2 за період роботи у зоні відчуження діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджують неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального, у зв`язку із чим підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 28 березня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.