Справа № 127/7857/19
Суддя: Борисюк І. Е.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/7857/19
Провадження 2-а/127/107/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І. Е.,

за участю: секретаря Максимчука Я.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до ОСОБА_2 про примусове видворення з України,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області з адміністративним позовом до ОСОБА_2 про примусове видворення з України.

Позов мотивовано тим, що в ході проведення спільних заходів з Тульчинським РВ УДМС України у Вінницькій області, направлених на перевірку виконання рішень про примусове повернення в країну походження, було виявлено, що громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не виконав рішення про примусове повернення його в країну походження та продовжує проживати за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з порушенням міграційного законодавства. В своїх поясненнях відповідач зазначив, що прибув до України 14.10.2011 через пункт пропуску «Кучурган», що підтверджується штампом про «вїзд» до України у його паспорті громадянина ОСОБА_4, у приватних справах. З 2011 року і до моменту виявлення іноземця співробітниками територіального підрозділу УДМС України у Вінницькій області відповідач кордон України у напрямку «виїзд» не перетинав. За порушення правил перебування на території України відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності 31.10.2017. З метою забезпечення вимог закону, завідувачем Тульчинського РС УДМС у Вінницькій області ОСОБА_5 31.10.2017 було затверджено рішення про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 Даним рішенням відповідача було зобовязано покинути територію України у 25-денний термін, тобто не пізніше 24.11.2017. Однак, відповідачем ігнорується виконання рішення. Своїми діями відповідач порушує вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що дає обґрунтовані підстави вважати, що він буде ухилятися від виїзду з України і надалі ухилятися від виконання рішення про примусове повернення.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про примусове видворення з території України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 (Vozniuc Nikolai).

Ухвалою суду від 20.03.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, яку вирішено провести в порядку розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ. Також, даною ухвалою суду було запропоновану відповідачу надати суду відзив на позов і усі докази в строк, визначений судом.

Відповідачем відзив на позов надано не було. Будь-які докази та клопотання на адресу суду також не надходили.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач зазначив, що позов визнає, однак просив не видворяти його за межі території України.

Відповідачем не було подано суду письмову заяву про визнання позову, що в свою чергу, враховуючи положення ст. 189 КАС України, унеможливило вирішення питання про можливе прийняття судом визнання відповідачем позову. Крім того, враховуючи пояснення відповідача, судом прийнято до уваги, що ним визнаються обставини справи, а не сам позов, тому продовжено розгляд справи.

По справі судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Співробітниками Тульчинського РС УДМС у Вінницькій області в ході проведення спільних заходів з Тульчинським ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області, направлених на протидію нелегальній міграції, на колгоспному ринку виявлено іноземця, який назвався громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_2. При подальшій перевірці за наданим паспортом серії ВО 445689, виданим 01.03.2010 встановлено, що ним дійсно є громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ОСОБА_4. Відповідно до відібраного пояснення, ОСОБА_2 прибув в Україну 14.10.2011 через пункт пропуску «Кучурган» по вищевказаному паспорту з приватною метою. Після визначеного 90-денного терміну громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_2 територію України не покинув, з приводу продовження строку тимчасового перебування в Україні, отримання статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, до органів чи підрозділів ДМС України за місцем тимчасового проживання (перебування) не звертався.

За порушення встановлених правил перебування в Україні відносно громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 31.10.2017 було складено протокол про адміністративне правопорушення. Свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_2 визнав.

Постановою Тульчинського РС УДМС у Вінницькій області Державної міграційної служби України від 31.10.2017 було притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Вищевказану постанову відповідач отримав 31.10.2017.

31.10.2017 завідувачем Тульчинського РС УДМС у Вінницькій області ОСОБА_5 було затверджено рішення № 12 про примусове повернення в країну походження громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, якого зобовязано покинути територію України у 25-денний термін не пізніше 24.11.2017.

Вищевказане рішення відповідач отримав 31.10.2017, про що свідчить його розписка.

Проте у добровільному порядку у встановлені строки ОСОБА_2 рішення не виконав.

Згідно вимог ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

У судовому засіданні встановлено, що відповідач перебуває на території держави Україна незаконно.

Також встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту. З відповідними заявами до працівників ДМС України відповідач не звертався. Доказів протилежного суду не надано.

Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судом враховано, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У суду відсутні підстави вважати, що відповідач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове видворення.

Згідно із ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Судом встановлено, що відповідачем не виконано рішення від 31.10.2017 про його примусове повернення в країну походження в установлений строк. Поважних причин невиконання даного рішення не повідомлено. Таким чином, суд вважає, що відповідач не виконав рішення без поважних причин.

Заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованим та доведеним належними і допустимими доказами, враховуючи вищевикладене.

Дії відповідача вказують на явне нехтування вимогами чинного законодавства України.

Тому, суд вважає, що відповідач підлягає примусовому видворенню за межі держави Україна.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Зважаючи на вимоги, заявлені позивачем в прохальній частині адміністративного позову та керуючись п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України, суд вбачає підстави звернути рішення до негайного виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 26, ч. 3 ст. 29, ч. 1 ст. 30, ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», ст.ст. 2, 6-11, 72-78, 90, 211, 241-246, 268-272, 288 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області до ОСОБА_2 про примусове видворення з України - задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2 (Vozniuc Nikolai), ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду або через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Суддя: