Справа № 140/2327/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2195/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача - Сущ О.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.12.2018р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання здійснити перерахунок і виплату пенсії за вислугу років (суддя суду І інстанції: Валюх В.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 18.12.2018р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 18.12.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

14.11.2018р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Волинській обл. щодо непроведення йому, як пенсіонеру органів внутрішніх справ, невідкладного перерахунку, виплати перерахованої пенсії та всієї суми боргу одним платежем із 01.01.2016р., в розмірі 67 % відповідних сум грошового забезпечення; зобов'язати пенсійний орган здійснити йому, як пенсіонеру органів внутрішніх справ, відповідно до п.15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення», ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», п.«а» ст.13, ст.43, ч.ч.2, 3 ст.51, ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови КМ України № 988 від 11.11.2015р. «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», постанови КМ України № 45 від 13.02.2008р. «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно довідки Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ /УМВС/ України у Волинській обл. № 1177 від 04.05.2017р. про грошове забезпечення для проведення перерахунку пенсії невідкладний перерахунок, виплату перерахованої пенсії та всієї суми боргу одним платежем із 01.01.2016р. в розмірі 67 % відповідних сум грошового забезпечення (із врахуванням фактично виплачених із 01.01.2016р. сум); встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання ГУ ПФ України у Волинській обл. подати в десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду; стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору (а.с.3-15).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.12.2018р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.61-64).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач ОСОБА_2, який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.72-82).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом невірно встановлені фактичні обставини справи; неправомірно поширено на нього приписи п.62 Положення № 114; надано невірну оцінку підставам його звільнення в запас зі служби в органах внутрішніх справ, при цьому єдиною підставою такого звільнення був стан здоров'я - через хворобу, при цьому немає значення, чи таке звільнення відбувалося в запас чи у відставку. Наведена обставина була визначальною при звільненні позивача та є наслідком неможливості подальшого проходження служби. Також суд застосував для вирішення спору законодавчі акти, які не регулюють спірні відносини; не врахував, що на позивача поширюються пільги, компенсації та гарантії, передбачені для колишніх поліцейських, через що апелянт має законне право на перерахунок пенсії з 01.01.2016р. на рівні, з урахуванням та у розмірах, встановлених для колишніх поліцейських.

Водночас, розбіжність у формулюваннях, вказаному у свідоцтві про хворобу, і яке міститься у п.2 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», на переконання апелянта, жодним чином не спростовує факту його непридатності до проходження служби саме через хворобу. Також позивач зазначає, що після набрання чинності цим Законом, підзаконні нормативні акти, які б регулювали порядок проходження служби в органах національної поліції, порядок проведення лікарської та військово-лікарської експертиз, повноваження відповідних комісій тощо прийнято не було. Проте, до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» діяв Закон України «Про міліцію», який містив норми щодо пенсійного забезпечення працівників міліції, аналогічні тим, що передбачені для поліцейських.

Прийняттям оскаржуваного рішення судом допущено дискримінацію позивача у порівнянні із теперішніми пенсіонерами поліції.

В частині порушення судом норм процесуального права вказує на те, що йому не було роз'яснено право подати відповідь на відзив відповідача, не встановлено строку на підготовку і написання такої відповіді, чим порушені права позивача на подачу нових доказів і обґрунтувань заявленого позову, що в цілому призвело до порушення принципу рівності сторін.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу УМВС України у Волинській обл. № 306 о/с від 30.10.2015р. «По особовому складу» ОСОБА_2, старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами, слідчого управління УМВС, звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) з 05.11.2015р. за п.«б» ст.64 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затв. постановою КМ України № 114 від 29.07.1991р. (а.с.52).

Позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ, перебуває на обліку в ГУ ПФ України у Волинській обл., отримує з 06.11.2015р. пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (а.с.17, 19, зворот а.с.49).

04.05.2017р. Ліквідаційна комісія УМВС України у Волинській обл. сформувала довідку № 1177 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, яку направила до ГУ ПФ України у Волинській обл. для перерахунку пенсії позивачу (а.с.59).

На звернення позивача відповідач своїм листом № 5341/02-60-39 від 12.09.2017р. повідомив останнього про те, що перерахунок та виплату перерахованих пенсій буде проведено після виділення додаткових коштів з Державного бюджету України (а.с.21).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.04.2018р. в справі № 803/276/18 позов ОСОБА_2 задоволено; визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФ України у Волинській обл. щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_2 з 01.01.2016р. пенсії відповідно до ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Закону № 900-VIII від 23.12.2015р.), постанови КМ України № 988 від 11.11.2015р. «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській обл. № 1177 від 04.05.2017р. про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії; зобов'язано ГУ ПФ України у Волинській обл. здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) з 01.01.2016р. пенсії відповідно до ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Закону № 900-VIII від 23.12.2015р.), постанови КМ України № 988 від 11.11.2015р. «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській обл. № 1177 від 04.05.2017р. про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії (а.с.22-25).

Згідно листа відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській обл. № 04-35/6003 від 20.09.2018р. ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії; з 01.01.2018р. перерахований розмір пенсії до виплати становить 6130 грн. 58 коп., виплата перерахованої пенсії за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. в сумі 28702 грн. 08 коп. здійснюється ГУ ПФ України у Волинській обл. у порядку, встановленому постановою КМ України № 103 від 21.02.2018р. (а.с.27).

10.04.2018р. ГУ ПФ України у Волинській обл. здійснило перерахунок пенсії позивача, виходячи із розміру 62 % грошового забезпечення, зазначеного у вказаній довідці Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській обл., що підтверджується копією витягу про перерахунок пенсії у пенсійній справі № -МВС (а.с.56).

17.09.2018р. позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку, виплати перерахованої пенсії та заборгованості з 01.01.2016р. із врахуванням додаткових процентів надбавки до основного розміру пенсії при звільненні через хворобу, що передбачено чинним законодавством для поліцейських, у розмірі 67 % грошового забезпечення (а.с.29-31).

Відповідно до листа № 1093/П-01 від 27.09.2018р. відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для проведення перерахунку пенсії із збільшенням її розміру на 5 процентів (а.с.32).

Звернувшись із розглядуваним позовом до суду, позивач обґрунтував своє право на збільшення розміру пенсії на 5 % грошового забезпечення тим, що чинним законодавством чітко передбачені підстави звільнення поліцейських зі служби в поліції і такого визначення як звільнення у відставку за станом здоров'я закон не містить, а тільки «через хворобу».

Так, Законом України № 901-VIII від 23.12.2015р. «Про Національну поліцію» передбачено звільнення поліцейських за станом здоров'я, тому позицію відповідача щодо незастосування вказаної норми до нього вважає хибним тлумаченням норм чинного законодавства і такі дії відповідача, які виразилися у відмові в проведенні перерахунку у зв'язку із збільшенням основного розміру раніше призначеної пенсії на 5 %, тобто із встановленням йому основного розміру пенсії не 62 %, а 67 % та невиплаті заборгованості із 01.01.2016р. у зв'язку із непроведенням її перерахунку по даний час, вважає протиправними, оскільки в результаті цього порушено його право на вчасний перерахунок та виплату пенсії та заборгованості у розмірі 67 % відповідних сум грошового забезпечення, на який він набув право із 01.01.2016р.

Протиправна бездіяльність відповідача доводиться також тим, що відповідно до ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», обов'язок нарахування та виплати пенсій покладено на органи ПФ України.

Однак, не дивлячись та те, що в матеріалах пенсійної справи є витяг з наказу № 306 о/с від 30.10.2015р. про звільнення з органів внутрішніх справ за п.64 «б» через хворобу, копія свідоцтва про хворобу ОСОБА_2 № 310 від 23.10.2015р., довідка Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській обл. №1177 від 04.05.2017р. та рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.04.2018р., які були необхідні для прийняття рішення у зв'язку із змінами в законодавстві, якими колишніх працівників міліції, в тому числі і пенсіонерів органів внутрішніх справ, прирівняли до поліцейських, йому не збільшено основний розмір його пенсії на 5 % у зв'язку із звільненням через хворобу, що передбачено для поліцейських.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів виходить з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначені приписами Закону України № 2262-XII від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно ч.18 ст.43 вказаного Закону у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.

Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських (ст.63 цього Закону із врахуванням змін, внесених Законом України № 900-VIII від 23.12.2015р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей»).

Також ч.4 ст.63 вказаного Закону встановлено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених КМ України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

З наведеного слідує, що підставою для проведення перерахунку пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців (поліцейських), яка проведена на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців (поліцейських).

Механізм перерахунку розглядуваних пенсій визначено Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затв. постановою КМ України № 45 від 13.02.2008р.

Відповідно до п.п.1-3 цього Порядку перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) пенсій проводиться у разі прийняття рішення КМ України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом (далі - особи), або у зв'язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

На підставі зазначеного в пункті 1 цього Порядку рішення КМ України Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв'язку, Адміністрація Держприкордонслужби, ДПтС, ДСНС (далі - державні органи) повідомляють у п'ятиденний строк ПФ України про підстави перерахунку пенсій військовослужбовцям.

ПФ України повідомляє у п'ятиденний строк з моменту надходження інформації від державних органів своїм головним управлінням в АР Крим, областях, мм.Києві та Севастополі (далі - головні управління ПФ України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки).

Головні управління ПФ України складають у десятиденний строк з моменту надходження зазначеної інформації списки за формою згідно із додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

На підставі списків уповноважені органи готують для перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно із додатком 2 (далі - довідка) та у місячний строк подають їх головним управлінням ПФ України.

Окрім цього, приписами п.п.23, 24 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затв. постановою ПФ України № 3-1 від 30.01.2007р., передбачено, що перерахунок раніше призначених пенсій проводиться органами, що призначають пенсії, в порядку, установленому статтею 63 Закону.

Пенсіонери подають органам, що призначають пенсії, додаткові документи, які дають право на підвищення пенсії.

Про виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі статтею 63 Закону уповноважені структурні підрозділи зобов'язані у п'ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв'язку з уведенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії.

Органи, що призначають пенсії, протягом п'яти робочих днів після надходження такого повідомлення подають до відповідних уповноважених структурних підрозділів списки осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії (додаток 5).

Після одержання списків осіб уповноважені структурні підрозділи зазначають у них зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку раніше призначених пенсій і в п'ятиденний строк після надходження передають їх до відповідних органів, що призначають пенсії.

З наведеного слідує, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як рішення, прийняте КМ України, про що відповідні органи повідомляють органи ПФ України, так і відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи.

Постановою КМ України № 988 від 11.11.2015р. «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» визначено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п.15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Звідси, збільшення грошового забезпечення поліцейських, яке за своїми складовими є ідентичним складовим грошового забезпечення колишніх працівників міліції, але за розміром - більшим, є безумовною підставою для перерахунку пенсій особам, яким пенсії призначені у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Разом з тим, заявлений позов стосується виникнення у позивача права на перерахунок пенсії не лише через збільшення грошового забезпечення поліцейських, але й через зміну кваліфікації підстави звільнення останнього з служби в органах внутрішніх справ у зв'язку із прийняттям Закону України № 901-VIII від 23.12.2015р. «Про Національну поліцію».

На момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ та призначення пенсії за вислугу років діяв наступний порядок обчислення розміру пенсії.

Зокрема, пунктом «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» було встановлено, що пенсії за вислугу років призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Отже, на розглядуваний момент право на призначення пенсії за вислугу 20 років у розмірі 55 процентів було надано виключно особам, звільненим саме у відставку за віком або за станом здоров'я.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затв. постановою КМ України № 114 від 29.07.1991р.

Згідно з п.62 цього Положення звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Згідно із пп.«б» п.64 цього Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.

Відповідно до із пп.«б» п.65 вказаного Положення особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.

Позивача було звільнено з органів внутрішніх справ не у відставку (із зняттям з військового обліку), а саме в запас (з постановкою на військовий облік) відповідно до пп.«б» п.64 наведеного Положення, тому пенсія за вислугу років йому правомірно була призначена у розмірі, виходячи із 50 процентів грошового забезпечення за вислугу 20 років та 3 процентів за кожний рік вислуги понад 20 років (всього - 62 % відповідних сум грошового забезпечення).

В частині подальших змін в правовому регулювання порядку призначення спірної пенсії колегія суддів виходить з такого.

Нормами Закону України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію» внесені зміни до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, пункт «а» ч.1 ст.13 пункт після слів «за станом здоров'я» доповнено словами «особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Із врахуванням вказаних змін норми п.«а» ч.1 ст.13 вказаного Закону передбачали, що пенсії за вислугу років призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

Отже, в такий спосіб законодавець врегулював окремі питання пенсійного забезпечення поліцейських (а не колишніх працівників органів внутрішніх справ), надавши особам, звільненим зі служби в поліції на підставі п.п.2, 3 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», право на призначення пенсії за вислугу 20 років у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно із п.п.2, 3 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції.

Матеріалами справи стверджується, що позивач не проходив службу на відповідних посадах в органах поліції та не був звільнений зі служби на підставі Закону України «Про Національну поліцію».

Водночас, пенсія позивачу призначена відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у редакції, яка діяла до внесення змін Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права особи, у тому числі права особи на призначення пенсії, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене, в розглядуваному випадку умови пенсійного забезпечення особи визначаються за тими правилами, які були чинними на момент призначення пенсії.

Із урахуванням наведеного, внесені Законом України «Про Національну поліцію» зміни до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (якими звільненим зі служби в поліції на підставі п.п.2, 3 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» особам розмір пенсії за вислугу 20 років призначається у розмірі 55 процентів грошового забезпечення) зворотної дії в часі не мають та на позивача не поширюються.

Також прийняття Закону України «Про Національну поліцію» та подальших змін до нього, як і змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не тягне за собою правових наслідків у вигляді перерахунку пенсії із збільшенням її на 5 % грошового забезпечення колишнім працівникам міліції, звільненим зі служби через хворобу.

Законом України № 900-VIII від 23.12.2015р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» норми п.15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» доповнено абзацами другим і третім такого змісту наступного змісту:

«За колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Наведені приписи стосуються пільг, компенсацій та гарантій колишніх працівників міліції, при цьому вказані норми не прирівнюють умови проходження служби в міліції колишніми працівниками міліції до служби в поліції (в т.ч. підстави звільнення зі служби для працівників міліції та поліцейських), не є правовою підставою як для зміни кваліфікації підстав звільнення (з відповідного пункту Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затв. постановою КМ України № 114 від 29.07.1991р., на статтю Закону України «Про Національну поліцію»), так і для перерахунку пенсії позивачу із збільшенням її на 5 процентів.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного та послідового висновку про те, що внесення змін до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо пенсійного забезпечення поліцейських згідно Закону України «Про Національну поліцію», який не має зворотної дії в часі та не поширюється на позивача, не може слугувати достатньою підставою для перерахунку раніше призначеної позивачу пенсії з 62 до 67 % грошового забезпечення.

Відповідно до ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до ст.1 Закону України № 5207-VI від 06.09.2012р. «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак:

1) забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб;

2) забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб;

3) повагу до гідності кожної людини;

4) забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.

Згідно з положеннями ст.6 наведеного Закону відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються.

Не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що обов'язковою ознакою дискримінації є встановлення факту обмеження (зменшення, звуження, позбавлення) права.

Натомість, у розглядуваного випадку позивачем не доведено факту погіршення його пенсійного забезпечення, а відтак доводи апелянта про наявність дискримінаційних ознак не ґрунтуються на вимогах закону.

Вказуючи на порушення норм процесуального права, апелянт наголошує на тому, що такі дії суду призвели до неповного з'ясування всіх обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права; саме ці обставини покладені останнім в обґрунтування апеляційної скарги, розгляд якої проведено судом апеляційної інстанції.

Оскільки такі дії суду першої інстанції не призвели до неправильного вирішення справи, тому вказані обставини згідно вимог ч.3 ст.317 КАС України не можуть покладатися в основу скасування правильного по суті судового рішення.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача відхилені.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача, починаючи з 01.01.2016р., виходячи із 67 % грошового забезпечення, через що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення з вищевикладених мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_2

Також із врахуванням особливостей розглядуваного спору та результатів його вирішення, апеляційний суд не вбачає правових підстав для встановлення судового контролю в порядку ст.382 КАС України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.12.2018р. в адміністративній справі № 140/2327/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 27.03.2019р.