Справа № 554/8224/17
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 27.03.2019Справа № 554/8224/17
Провадження № 6-а/554/6/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 березня 2019 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Савченка А. Г.

при секретарі Гречка Є. В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку ст. 383 КАС України у справі за адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування заяви зазначив, що відповідно до постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2018 року та рішення Октябрського районного суду м. Полтави № 554/8224/17 від 08 листопада 2017 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не проведення перерахунку ОСОБА_1 пенсії з 01 січня 2016 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900-VIII. ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XIІ, постанов Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11 листопада 2015 року № 988, «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268» від 18 листопада 2015 року № 947.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року, на підставі довідки ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області від 06 травня 2017 року № 4/692, у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії працівників поліції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», Постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», Постанови Кабінету Міністрів України № 947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268».

Встановлено судовий контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати у двадцятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення заяви, посилаючись на те, що на момент виконання вказаного рішення суду та проведення перерахунку пенсії позивачу діяли норми і положення постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, якою врегульовано порядок та виплату пенсії пенсіонерам.

Так, відповідно до п. п. 2, 3 вказаної Постанови врегульовано порядок виплати перерахованої пенсії, відповідно до якого 50% різниці у виплаті виплачується починаючи з 1 січня 2019 року. Таким чином з 1 січня 2019 року позивачу додатково до основного розміру пенсії виплачується 862,42 грн щомісячно, а тому заявлені вимоги вважає безпідставними.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про задоволення заяви та у своїх міркуваннях виходить із наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України гарантує кожному право на захист своїх прав і свобод у суді, а також на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У своїх рішеннях Конституційний Суд України практично не звужує досить широке формулювання вимог статті 55 Конституції України. Згідно з його тлумаченням, кожен має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважає, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють його права і свободи чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Стаття 55 Конституції України не визначає, які саме рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади і місцевого самоврядування чи посадових і службових осіб можуть бути оскаржені, а тому встановлює принцип, відповідно до якого в суді можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії та бездіяльність.

Крім статті 55 Конституції України, що безпосередньо гарантує право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, це право випливає також з інших її статей. Зокрема, частина друга статті 3 Конституції передбачає відповідальність держави перед людиною за свою діяльність.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина та наголосив, що виконання всіма субєктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі „Класс та інші проти Німеччини, з принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Зокрема, у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Згідно з положеннями ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім'я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред'явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подана позивачем заява вказаним вище вимогам відповідає, а тому знаходить необґрунтованими доводи представника відповідача про її невідповідність пунктам 6,7, 8 ст. 383 КАС України.

Так, вищевказане судове рішення набрало законної сили 6 квітня 2018 року. Позивач зазначає, що строки предявлення виконавчого листа до виконання не закінчилися.

Суд, знаходить необґрунтованими доводи представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з відповідною заявою, оскільки з заявою про розгляд звіту від 27 липня 2018 року заявник звернувся в межах встановленого законом процесуального строку.

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Загальновідомим є той факт, що зворотна дія нормативно-правового акта у часі це дія нового нормативно-правового акта на факти та відносини, що мали місце до набуття ним чинності.

Цей принцип закріплений в ч. 1 ст. 58 Конституції України, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Виходячи з цього принципу, суд вважає, що зворотна дія в часі закону чи іншого нормативно-правового акта полягає в тому, що його юридична обов'язковість поширюється на факти, які виникли до набрання ним чинності, причому саме з моменту їх виникнення. Санкції ж юридичних норм, котрі пом'якшують чи скасовують відповідальність особи, зворотну дію мають.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Так, невиконання боржником рішення суду, яке набрало законної сили та відповідно є обовязковим для осіб, які беруть участь у справі, для їх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України є наслідком протиправності таких дій.

Відповідно до рішення суду позивач має право на перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01 січня 2016 року, на підставі довідки ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області від 06 травня 2017 року № 4/692, у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії працівників поліції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», Постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», Постанови Кабінету Міністрів України № 947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268», а тому невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, порушує його право на належний рівень пенсійного забезпечення.

З матеріалів справи слідує, що на виконання вказаного рішення суду та з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21 лютого 2018 року Управлінням проведено виплату різниці пенсії позивача за період січня-березня 2018 року. Так, після перерахунку розмір пенсії становить 3831,41 грн. За період квітня-грудень 2018 року пенсія позивачу виплачена у перерахованому розмірі. З 1 січня 2019 року позивачу додатково до основного розміру пенсії виплачується 50 % різниці у виплаті, що становить 868,42 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що обмеження щодо строків виплати сум доплати до пенсії за 2016-2017 рік, що передбачені Постановою № 103, не можуть поширюватися на позивача, а тому знаходить протиправними дії відповідача в цій частині.

З огляду на зазначене, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов'язати відповідача належним чином виконати рішення суду, а тому суд вважає вірним спосіб захисту його порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи тривалість невиконання рішення суду та з метою належного його виконання, суд приходить до висновку про встановлення судового контролю.

Згідно ч. 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає протиправною бездіяльність Управління щодо виконання рішення суду № 554/8224/17 та знаходить порушеним право позивача на належний рівень пенсійного забезпечення.

Керуючись ст. ст. 382, 383 КАС України, суд,

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиконання в повному обсязі рішення Октябрського районного суду м. Полтави № 554/8224/17 від 8 листопада 2017 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2018 року.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вчинити дії щодо належного виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави № 554/8224/17 від 8 листопада 2017 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 квітня 2018 року у справі № 554/8224/17 та провести виплату пенсії ОСОБА_1, починаючи з 1 січня 2016 року на підставі довідки ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області від 06 травня 2017 року № 4/692, у звязку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії працівників поліції.

Встановити судовий контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати у двадцятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 30 днів з дня отримання повного тексту рішення.

Суддя А. Г. Савченко