Справа № 500/182/19
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/182/19

27 березня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:головуючого судді Подлісної І.М. розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Чортківська установа виконання покарань №26 про стягнення грошової компенсації за речове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» про стягнення грошової компенсації за речове майно, а саме просить суд стягнути з Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» в його користь грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 5042,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в період з 23.12.2003 року по 05.02.2016 року проходив службу у Чортківській установі виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області, та відповідно перебував на речовому забезпеченні, однак за час його служби не був забезпечений речовим майном, а при його звільненні відповідачем протиправно, в порушення ст.21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», пункту 22 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №578 від 14.08.2013 року не виплачено грошову компенсацію за не отримане ним речове майно, яка складає 5042,86 грн. Грошову компенсацію позивачу нараховано, включено у списки для виплати, однак протиправно не виплачено.

Враховуючи зазначені обставини вважає дії відповідача неправомірними, що і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою судді Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У вказаний в ухвалі суду про відкриття провадження у справі строк, відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог та вказує, що нарахування компенсації за не отримані предмети форменого одягу проводилось згідно вказівки Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції №13.1./3746 від 20.11.2017 року з 14.08.2013 року до моменту звільнення. Згідно п.22 Постанови КМУ від 14.08.2013 року №578 за відсутністю бюджетного фінансування виплата грошової компенсації за не отримані предмети форменого одягу на день звільнення 04.02.2016 року ОСОБА_1 не проводилось. В разі виділення цільового фінансування для виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна буде погашена заборгованість в сумі 5042,86 грн.

На підставі викладеного просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за речове майно.

Ухвалою суду від 05.02.2019 року визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 19.02.2019 року.

Ухвалою суду від 19.02.2019 року розгляд справи відкладено на 11.03.2019 року.

Ухвалою суду, постановленою в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), в судовому засіданні 11.03.2019 року відкладено розгляд справи на 27.03.2019 року.

Учасниками справи, на підставі ч.3 ст.194 КАС України, заявлено клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст.229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та зясувавши всі обставини справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 23 грудня 2003 року по 05 лютого 2016 року проходив службу у Чортківській установі виконання покарань Управління Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області, правонаступником якої є Державна установа «Чортківська установа виконання покарань (№26)».

Наказом Чортківської установи виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області від 04.02.2016 року №10 О/С-16 старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1, звільнено з посади молодшого інспектора 1-ї категорії відділу режиму і охорони Чортківської установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Тернопільській області (№26), за пунктом 7 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 05 лютого 2016 року. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить: 12 років 01 місяць 12 днів.

Згідно із довідкою про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 виданої ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)», загальна сума компенсації становить 5042,86 грн.

Під час звільнення ОСОБА_1 ДУ «Чортківська установа виконання покарань (№26)» грошову компенсацію за не отримане під час проходження служби речове майно йому не виплатила.

Представник позивача звертався до відповідача із адвокатським запитом щодо виплати грошової компенсації вартості за не отримане речове майно при звільненні ОСОБА_1

Листом №4418 від 03.09.2018 року, відповідач надав інформацію, що нарахування компенсації за не отримані предмети форменого одягу проводилось згідно вказівки Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції №13.1./3746 від 20.11.2017 року з 14.08.2013 року і до моменту звільнення. Згідно п.22 Постанови КМУ від 14.08.2013 року №578 за відсутністю бюджетного фінансування виплата грошової компенсації за не отримані предмети форменого одягу на день звільнення 04.02.2016 року ОСОБА_1 не проводилось.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною ОСОБА_1 звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України (далі Закон України №2713-IV).

Частиною 2 статті 23 Закону України №2713-IV визначено, що умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

За статтями 1, 2 Закону України №2713-IV діяльність Державної кримінально-виконавчої служби України проводиться на основі дотримання прав і свобод людини та громадянина. Персонал Державної кримінально-виконавчої служби України зобов'язаний поважати гідність людини, виявляти до неї гуманне ставлення.

Непередбачене законодавством обмеження прав і свобод людини та громадянина неприпустиме і тягне за собою відповідальність згідно із законом. (стаття 4 Закону №2713-IV).

Відповідно до ч.5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства (ч.5. ст.21 цього Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України №578 від 14.08.2013 року затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби; норми забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (чинного на момент звільнення позивача зі служби).

Відповідно до п.1 затвердженого Порядку №578, останній визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань (п.2 цього Порядку).

Пунктами 8, 9 зазначеного Порядку визначено, що речове майно особистого користування видається особам із числа персоналу безоплатно за нормами забезпечення №1-5, а інвентарне майно - за нормами №6-13. Право на забезпечення речовим майном за встановленими нормами забезпечення мають: особи рядового і начальницького складу - з дня присвоєння їм відповідних спеціальних звань та/або призначення на посади; курсанти - з дня зарахування їх до списків навчальних закладів; спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами, - з дня призначення на відповідні посади. Видача речового майна в особисте користування проводиться згідно з антропометричними даними (зріст, обєм грудей, шиї, голови, розмір взуття). Забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в органах і установах, де вони проходять службу або працюють. Поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна за формою згідно з додатком 1, а у разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи.

Особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію. Грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі (п. 22 Порядку №578).

Грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості (п. 23 Порядку №578).

За пунктом 27 цього Порядку під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Згідно п.29 цього Порядку особам, які звільняються із служби через службову невідповідність, за порушення дисципліни, у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення, речове майно особистого користування не видається, а вартість виданих предметів, строк носіння яких не закінчився, утримується із зазначених осіб з урахуванням зносу. Своєчасно не отримане речове майно особистого користування не видається і за нього не виплачується грошова компенсація особам, які звільняються із служби протягом трьох років після присвоєння їм першого спеціального звання.

Для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки (п.60 цього Порядку №578).

Аналізуючи вищевказані правові норми, суд приходить висновку, що у позивача з моменту звільнення зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України виникло право на грошову компенсацію за не отримане речове майно за цінами, що діяли на день підписання наказу про звільнення.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 при звільненні не було виплачено грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно. Доказів виплати грошової компенсації вартості за не отримане речове майно позивачу станом на час розгляду справи відповідачем суду не надано.

Вищевказане право позивача на отримання грошової компенсації за не отримане речове майно не заперечувалось і відповідачем. Водночас, підставою невиплати спірної грошової компенсації відповідач зазначає відсутність бюджетного фінансування установи на вказані цілі.

Суд не погоджується з посиланням відповідача на п.22 Постанови №578, норми якого вказують, що виплата грошової компенсації вартості за не отримане речове майно здійснюється при наявності коштів у межах бюджетних асигнувань, оскільки вказана норма регулює грошову компенсацію за не отримане речове майно особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби.

В даному ж випадку під час звільнення позивача зі служби, відповідач повинен був за бажанням ОСОБА_1 видати речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплатити грошову компенсацію за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення, як це передбачає п.27 Порядку №578. При цьому будь якого посилання на те, що виплата здійснюється лише за наявності бюджетного фінансування у даній нормі відсутнє.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 8 листопада 2015 року у справі "Кечко проти України" висловив правову позицію, що поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на отримання грошової компенсації вартості не отриманого речового майна.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, державні органи не вправі посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань і виправдання своєї бездіяльності, що узгоджується з практикою Європейського суду с прав людини (рішення «Кечко проти України», «Сук проти України»).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті під час звільнення позивача грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, не провівши із позивачем повний розрахунок грошового забезпечення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості не отриманого речового майна в сумі 5042,86 грн. та задоволення позовних вимог у повному обсязі.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України ).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» (адреса: 48500, Тернопільська обл., м. Чортків, вул. Л.Українки, 3, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: 48500, Тернопільська обл., Чортківський район, с. Білобожниця, вул. Шеченка, 66, РНОКПП НОМЕР_1) грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в сумі 5042,86 грн. (пять тисяч сорок дві гривні вісімдесят шість копійок).

Стягнути з Державної установи «Чортківська установа виконання покарань (№26)» (адреса: 48500, Тернопільська обл., м. Чортків, вул. Л.Українки, 3, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: 48500, Тернопільська обл., Чортківський район, с. Білобожниця, вул. Шеченка, 66, РНОКПП НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 березня 2019 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.