Справа № 120/587/19-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 березня 2019 р. Справа № 120/587/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Могилів-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

19 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Могилів-Подільського об`єднаного управління Пенсійного

Фонду України в частині відмови їй у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку;

- скасувати протокол №53 Могилів-Подільського ОУПФУ від 16 серпня 2018 року про відмову у призначенні їй пенсії зі зниженням пенсійного віку як такий, що не відповідає вимогам Закону;

- зобов`язати Могилів-Подільське ОУПФУ призначити їй пенсію зі зниженням пенсійного віку за нормами Закону України «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з моменту звернення, а саме з 14 серпня 2018року.

В своєму позові зазначала, що вона, як постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, посвідчення Серії Б № (Категорія 3), як така, що проживала на час аварії на Чорнобильській АЕС та наступні роки у с. Зольня Олевського району Житомирської області, територія якого зазнала радіоактивного забруднення, 14.08.2018 року звернулась до Могилів-Подільського ОУПФ України у Вінницькій області, із заявою про призначення пенсії, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки.

Протоколом відповідача № 53 від 16.08.2018 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з тим, що відомості, зазначені в трудовій книжці, спростовують факт її проживання в зоні посиленого радіологічного контролю.

Непогоджуючись із такою відмовою, позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що нею документально підтверджено реєстрацію та фактичне місце свого проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, натомість записи в трудовій книжці не спростовують такого факту.

Ухвалою суду від 25.02.2019 року провадження у справа відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання на 19.03.2019 року.

18.03.2019 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , зазначаючи, що обов`язковою умовою, що передбачає право особи на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки, є встановлення факту постійного проживання чи роботи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 року не менше 3 років. Разом з тим, подані позивачем документи, в їх сукупності такого факту не підтверджують. Так, згідно наданої позивачем трудової книжки від 17.11.1980 року НОМЕР_1 з`ясовано, що в період з 20.11.1984 року по 18.07.1992 року, позивач працювала у військовій частині НОМЕР_2 , яка знаходиться в Мурманській області. Тобто, умова щодо проживання або роботи станом на 01 січня 1993 року у забрудненій зоні менше не менше 3 років позивачем не підтверджена, а тому, на переконання відповідача, ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону 796-XII, із зниженням пенсійного віку на 3 роки.

В судовому засіданні позивач підтримала свій адміністративний позов та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подавши до суду 19.03.2019 року заяву вх. 14960 про розгляду справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

14.08.2018 року позивач звернулась до Могилів-Подільського ОУПФ із заявою про призначення пенсії, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із зменшенням пенсійного віку на 3 роки.

Протоколом Могилів-Подільського ОУПФ № 53 від 16.08.2018 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії, оскільки нею не було документально підтверджено факту безпосереднього проживання в 3 зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року не менше 3 років.

Не погодившись з такою відмовою позивач звернулась в суд з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо характеру спірних правовідносин та норм закону, що їх регулює суд виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон 796-XII).

Статтею 9 Закону 796-XII визначено коло осіб, які вважаються такими, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Так, згідно вказаної статті, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 11 Закону 796-XII, визначено осіб, які належать до які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 2 цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які особи, постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Стаття 13 Закону 796-XII передбачає обов`язки держави перед громадянами за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її зокрема за пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до абз. 8 ч. 1 статті 14 Закону 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються, зокрема, такі категорії осіб, як особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Відповідно до статті 15 Закону № 796-XII, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 55 Закону № 796-XII, передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Так визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи - особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років передбачено право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Таким чином, в даному випадку необхідними умовами виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки, для осіб, які постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення, є наявність підтвердженої обставини - факту проживання у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01.01.1993 року.

Згідно з матеріалів справи, факт наявності у позивача права на вихід на пенсію зі зменшенням пенсійного віку підтверджується: паспортом громадянина України № НОМЕР_3 з якого видно, що позивачу станом на 01.12.2018 року виповнилось 57 років і у нього виникло право на отримання пенсії зі зменшенням пенсійного віку;

Довідкою, виданою Олевською міською радою Житомирської області № 1119 від 18.06.2018 року про те, що ОСОБА_1 з 26.04.1986 року по 13.09.1989; з 20.01.1995 року по 24.12.1995 року, була прописана та постійно проживала в с. Зольня, Олевского району, Житомирської області, даний населений пункт віднесений до ІІІ-зони гарантованого, добровільного відселення; посвідченням Серії НОМЕР_4 від 23.03.1998 року, громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи 3 категорії; Свідоцтвом про народження донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Зольня, Олевського району, Житомирської області; Свідоцтвом про народження сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження с. Зольня, Олевського району, Житомирської області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 року № 106 с. Зольня, Олевського району, Житомирської області віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.

Також, слід вказати, що Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. N 51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Порядок) затверджений порядок, який регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Отже, за наявності підстав передбачених ст. 14 Закону особі видається відповідне посвідчення, яке надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та після отримання такого посвідчення, особа вважається такою, що має статус потерпілої від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 11 Закону.

Пунктом 10 Порядку встановлено, що посвідчення видаються особам, які особам, які постійно проживають або працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N6).

Тобто, підставою для отримання посвідчення та як наслідок статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є наявність у особи вказаного документа.

Частиною 3 статті 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" закріплено, що Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Як вже було встановлено судом, позивач має відповідний статус особи потерпілої від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3, відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_4 від 23.03.1998 року.

Отже, при встановленні статусу потерпілої від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3 та видачі відповідного посвідчення, яке згідно вказаного є безумовним підтвердження наявності відповідного статусу у особи, вже було підтверджено та встановлено факт постійного проживання не менше 3 років на території зони гарантованого добровільного відселення, станом на 1 січня 1993 року, оскільки у випадку іншого підстави для видачі їй посвідчення 3 категорії були б відсутні.

Таким чином, висновок відповідача, за наявності у позивача відповідного статусу потерпілої від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 3, про відсутність у ОСОБА_1 права на вихід на пенсію за пільговими умовами зі зменшенням пенсійного віку є помилковим.

Окремо слід зазначити, що записи в трудовій книжці позивача про її працевлаштування в період з 20.11.1984 року по 18.07.1992 рік у Військовій частині НОМЕР_2 , розташованої в Мурманській області, з урахуванням інших доказів по справі, а саме свідоцтв про народження дітей позивача, не спростовують можливості факту її проживання в цей же період в зоні гарантованого добровільного відселення.

З огляду на вищенаведене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача щодо наявності у неї права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки.

Разом з тим, визначаючись щодо дати з якої підлягає призначенню пенсія позивачу, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки, судом визнано право позивача на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки, а відповідно до паспорту громадянина України позивачу лише 01.12.2018 року виповнилось 57 років, тому саме з цієї дати їй підлягає призначенню пенсія, а відтак, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд керується положеннями ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати протокол Могилів-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області №53 від 16.08.2018 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку.

Зобов`язати Могилів-Подільське об`єднане управління Пенсійного фонду у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, у відповідності до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зі зниженням пенсійного віку на 3 роки, з 01.12.2018 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір за рахунок бюджетних Могилів-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (вул. Вірменська, 19, м.Могилів-Подільський, Вінницька область, ) в сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривень двадцять копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення у повному обсязі виготовлене 29.03.2019 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович