Справа № 348/2378/17
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/393/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2018 року у справі № 348/2378/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, -

суддя в 1-й інстанції Флоряк Д.В.,

час ухвалення рішення 22.02.2018 року, 13:21 год.,

місце ухвалення рішення м. Надвірна,

дата складання повного тексту рішення 02.03.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

20.11.2017 р. ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобовязати вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що він є пенсіонером МВС України та отримує пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Розмір пенсії обчислений, виходячи із грошового забезпечення, встановленого відповідно до постанови КМУ №1294 від 07.11.2007р. На підставі Наказу №130 від 04 липня 2008 року був звільнений з роботи за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України у зв'язку із виходом на пенсію за вислугою років, у званні майор міліції з посади заступника начальника відділу - начальника штабу Надвірнянського РВ УМВС. Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області йому було призначено пенсію за вислугу років в розмірі 56% грошового забезпечення згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», однак без врахування матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги при звільненні. 20 жовтня 2017 року він звернувся із заявою до Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області, в якій просив здійснити перерахунок пенсійного забезпечення з урахуванням розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та одноразової допомоги при звільненні. Однак листом від 25.10.2017 року № 727/В-15 Головне Управління ПФУ в Івано-Франківській області відмовило йому у проведенні перерахунку, оскільки вважає, що матеріальні допомоги не відносяться до додаткових видів грошового забезпечення. Також, у зв'язку із збільшенням з 01.06.2016 р. розміру грошового забезпечення працівникам поліції згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» він 06.10.2017 р. звернувся до Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок його пенсійного забезпечення з урахуванням нового розміру грошового забезпечення, який вказаний у довідці, виданої 07.07.2017р. за №3345/108/05/8-17 ліквідаційною комісією УМВС України в Івано-Франківській області. Відповідач знову своїм листом від 10.10.2017 року № 822/В-15 відмовив у проведенні перерахунку посилаючись на відсутність коштів. Вважає, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії є неправомірними та такими, що порушують його право на належне соціальне забезпечення. Просить визнати дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не перерахунку пенсії з урахуванням розміру матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги при звільненні, а також відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо проведення перерахунку його пенсії з 01.01.2016 року відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» протиправними. Також просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок з 05 липня 2008 року та виплату його пенсійного забезпечення з урахуванням в розмірі 56% матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги при звільненні, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно з довідки ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківській області від 18.10.2017 року № 13-132/108/01/29-2017, а також здійснити перерахунок та виплату йому пенсії відповідно до виданої Ліквідаційною комісією Управління УМВС України у Івано-Франківській області довідки №3345/108/05/8-17 від 07.07.2017 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, починаючи з 01.01.2016р. та виплатити йому недоплачені суми пенсії і виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2018 року задоволено частково позовні вимоги.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним зясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновкам, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що перелік додаткових видів грошового забезпечення, які враховуються при призначенні пенсії обмежений лише надбавками, доплатами, підвищеннями.

Апелянт вказує, що правомірно відмовив позивачу в перерахунку пенсії, оскільки матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально побутових питань мають тимчасовий характер, а тому не можуть бути складовими грошового забезпечення в розумінні положень ч.3 ст. 43 Закону № 2262-XII.

Крім того, апелянт зазначає, що на виконання пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 з метою забезпечення проведення перерахунку пенсій з 01.01.2016 до ліквідаційної комісії УМВС в Івано-Франківській області направлено списки осіб, пенсії яких підлягають перерахунку, за формою, встановленою додатком 1 до цієї постанови. До списку входив також ОСОБА_1, проте ГУ ПФУ в Івано-Франківській області позбавлено можливості здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, оскільки їм не виділено на такі виплати коштів з Державного бюджету України.

Просить скасувати рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2018 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, одноразова премія з яких сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, належать до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не повно і не всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 05.07.2008 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ та отримує пенсію в розмірі 56% грошового забезпечення.

28.03.2017 року Пенсійним фондом України направлено начальникам головних управлінь Пенсійного фонду України в областях та м. Києві лист № 9493/02-23, в якому вказано про необхідність у строки, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45, підготувати та направити ліквідаційним комісіям списки осіб, які мають право на перерахунок пенсії.

Ч.2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною першою статті 15 Закону № 2011-ХІІ визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Так, частиною третьою статті 43 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (далі КМУ).

Відповідно до пункту 7 постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Таким чином, Закон № 2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Тобто при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону № 2262-ХІІ, який є вичерпним.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону № 400/97-ВР визначено, що платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що військовослужбовці підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, тому мають сплачувати страхові внески та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з суми сукупного оподатковуваного доходу, обчисленого відповідно до законодавства України.

Частина третя статті 43 Закону № 2262-XII не містить положень про включення до грошового забезпечення такої виплати, як одноразова грошова допомога при звільненні. Правові підстави для її виплати встановлені статтею 15 Закону № 2011-ХІІ та статтею 9 Закону № 2262-XII, які пов'язані зі звільненням особи зі служби.

Таким чином, хоча вказана виплата й підпадає під ознаки одноразової допомоги, але має інше правове призначення.

Тобто, одноразова грошова допомога при звільненні не входить до додаткового грошового забезпечення, яка повинна враховуватися при нарахуванні пенсії, оскільки відноситься до разових платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема військовослужбовців.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що орган Пенсійного фонду України правомірно не нарахував та не виплатив пенсію позивачу із включенням до заробітної плати, з якої нараховується пенсія, суми одноразової грошової допомоги при звільненні, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові ОСОБА_2 палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у зразковій справі № 522/2738/17.

Згідно із частиною третьою статті 291 КАС України правові висновки ОСОБА_2 Верховного Суду в цій зразковій справі мають враховуватися судами при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на вищевикладене, є підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду в частині відмови слід скасувати та прийняти нову постанову.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2018 року у справі № 348/2378/17 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 28.03.2019 року