Справа № 200/9727/18-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року справа №200/9727/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченка І.В., Шишова О.О., секретар судового засідання Верховецька Г.О., за участю представника відповідача ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Украинский продукт» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року (повний текст складено 01 лютого 2019 року в м. Словянськ) у справі № 200/9727/18-а (суддя І інстанції Череповський Є.В.) за позовом Приватного підприємства «Украинский продукт» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області, третя особа на стороні Відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України в особі запорізького управління Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України, про визнання протиправним та скасування рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 22.05.2018 року № 1398,-

В С Т А Н О В И В:

02 жовтня 2018 року Приватне підприємство «Украинский продукт» (далі позивач) звернулося до суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 22.05.2018 року № 1398.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що спірне рішення про анулювання реєстрації позивача як платника ПДВ, з огляду на неподання декларацій протягом 12 податкових місяців, є незаконним, оскільки позивач з квітня 2017 року подавав такі декларації не в електронному вигляді, а на паперових носіях через свого представника. А отже, позивач у судовому порядку просить скасувати спірне рішення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі № 200/9727/18-а у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не прийняв до уваги той факт, що позивачем протягом спірного періоду (травень 2017 року квітень 2018 року) здійснювалася господарська діяльність, що є обєктом оподаткування ПДВ, та за наслідками якої у позивача виникав податковий кредит, який був відображений у деклараціях з ПДВ, які подавались до контролюючого органу на паперових носіях, що підтверджується матеріалами справи. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, наголошуючи на законності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що позивач - Приватне підприємство «Украинский продукт» (ідентифікаційний код 30998591) зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис, в стані припинення не перебуває.

Між позивачем та ДПІ у Ленінському р-ні м. Донецька ГУ ДФС у Донецькій області 25.12.2015 року укладений договір про визнання електронних документів № 251220151, строком дії - до закінчення дії посилених сертифікатів відкритих ключів (а.с. 104-106).

Судом прешої інстанції встановлено, що відповідачем не прийнято податкову декларацію з ПДВ за березень 2017 року із зазначенням причини відмови:«порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного звязку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233, а саме: - ЄДРПОУ: «30998591». Можливо, припинено дію Договору про визнання електронних документів» (квитанція № 1 від 19.04.2017; а.с. 116).

Як слідує з квитанції № 1 від 11.01.2016 року, позивачем направлено до податкового органу договір про визнання електронних документів.

Договір не прийнято, оскільки «Діє договір про визнання електронних документів від 25.12.2015 № 251220151».

Податкові декларації позивача з додатку на додану вартість за період з квітня 2017 року по квітень 2018 року подані до податкового органу на паперових носіях.

Як зазначив позивач у відповіді на відзив, яка надійшла 10.12.2018 року, він був вимушений відправити податкові декларації у паперовому вигляді з огляду на те, що не мав змоги подати декларації у електронному вигляді (а.с. 100-103).

У зв'язку із наведеними обставинами, зважаючи на те, що направлені позивачем декларації не були прийняті із наведених вище підстав, відповідачем прийнято спірне рішення № 1398 від 22 травня 2018 року про анулювання реєстрації платника ПДВ стосовно позивача, згідно якої платник протягом 12 послідовних місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість; платник податків не подає податкові декларації з податку на додану вартість протягом періоду з 01.05.2017 до 30.04.2018 з показниками, які свідчать про наявність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобовязання чи податкового кредиту, та має за останні 12 календарних місяців обсяг оподатковуваних операцій 0 гривень (а.с. 4647).

Не погоджуючись із рішенням податкового органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України), Положенням про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2014 р. № 1130 (далі - Положення № 1130).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

На підставі п. 46.1ст.46 Податкового кодексу України,податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Абзацами 1-2 п. 46.5ст.46 ПК Українивизначено, що форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У такому ж порядку встановлюються форми податкових декларацій з місцевих податків і зборів, що є обов'язковими для застосування їх платниками (податковими агентами).

Згідно з п. 48.1ст. 48 ПК України,податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків (п. 48.2ст.48 ПК України).

Відповідно до п.48.3 ст.48 ПК України,податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

У п.п. 49.1, 49.2, 49.3, 49.4 ст. 49 ПК України закріплено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв'язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв'язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки.

Платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

У разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами «а» і «б» пункту 49.3 цієї статті.

Контролюючим органам забороняється в односторонньому порядку розривати договір про визнання електронних документів.

Підпунктом «г» пункту 184.1 статті 184 ПК України визначено, що реєстрація платника податку на додану вартість діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку і відбувається у разі якщо особа, зареєстрована як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає контролюючому органу декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

Відповідно до п. 5.5 Положення № 1130, анулювання реєстрації за самостійним рішенням контролюючого органу може бути здійснене на підставах, визначених у підпунктах «б» - «з» пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу.

Контролюючі органи здійснюють постійний моніторинг платників ПДВ, включених до Реєстру, та приймають рішення про анулювання реєстрації платників ПДВ у разі існування відповідних підстав.

Рішення про анулювання реєстрації за самостійним рішенням контролюючого органу приймаються за наявності відповідних підтвердних документів (відомостей). Такими документами є довідка про подання/неподання платником ПДВ контролюючому органу декларації з податку на додану вартість протягом 12 послідовних податкових місяців та/або реєстр (перелік) податкових декларацій (податкових розрахунків) особи за 12 послідовних податкових місяців, які свідчать про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту у таких деклараціях (податкових розрахунках) протягом 12 послідовних податкових місяців (підстава - підпункт "г" пункту 184.1 статті 184 розділу V Кодексу). У реєстрі (переліку) зазначаються дані про реєстрацію особи платником ПДВ та по кожній декларації (податковому розрахунку) - податковий період, дата надходження декларації (податкового розрахунку) до контролюючого органу, загальні обсяги постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту звітного періоду, вказані у відповідних рядках та колонках податкової декларації (податкового розрахунку).

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано обов'язок платників подавати податкову звітність з ПДВ виключно в електронній формі.

Крім того, з вищенаведених законодавчих положень також вбачається, що невиконання платниками зазначеного зобов'язаннявпродовж 12-ти місяців або декларування ними нульових показників постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту є правовими підставами для анулювання податковим органом їх реєстрації як платників ПДВ.

Судом першої інстанції встановлено, що податкова декларація з ПДВ, яка подавалися позивачем у електронному вигляді за березень 2017 року, не була прийнята відповідачем з причин «порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного звязку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233, а саме: - ЄДРПОУ: «30998591». Можливо, припинено дію Договору про визнання електронних документів». У період з травня 2017 року по квітень 2018 року включно позивачем взагалі не подавалася податкова звітність з ПДВ в електронному вигляді. Разом з цим, у податкових деклараціях, що подавалися Позивачем протягом вказаного періоду часу у паперовій формі, останнім було в тому числі задекларовано нульові показники постачання/придбання товарів/послуг, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених пп. «г» п.184.1 ст. 184 ПК України, для анулювання реєстрації позивача як платника ПДВ.

Решта доводів та заперечень позивача, викладених у апеляційній скарзі, по суті правильність прийнятого судом першої інстанції не спростовують.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші протии Україн» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Украинский продукт» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі № 200/9727/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у справі № 200/9727/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 27 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.А. Блохін

Судді І.В. Сіваченко

ОСОБА_2