Справа № 160/260/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року Справа № 160/260/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрус Торг» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, -
10.01.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрус Торг» (далі ТОВ «Агрус Торг», позивач) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області (далі ГУ ДФС у Дніпропетровській області, відповідач), в якому просить суд:
Також, за поясненнями позивача, на адресу товариства не надходило жодного запиту в порядку п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, щодо надання пояснень або документів для підтвердження можливих порушень законодавства у сфері підакцизних товарів, палива. Крім того, у наказі не вказаний період діяльності товариства, який буде перевірятися, а лише зазначено, що вказаний період визначається з посиланнями на ст. 102 Податкового кодексу України.
Тому, враховуючи, що зі змісту оскаржуваного наказу неможливо ідентифікувати передбачену законодавством конкретну фактичну підставу для призначення відповідної перевірки, а також те, що у наказі не вказаний період діяльності товариства, який перевіряється, позивач вважає, що такий наказ є протиправним та підлягає скасуванню. Водночас позивач стверджує, що правомірно не допустив перевіряючих до проведення фактичної перевірки.
Ухвалою суду від 14.01.2019 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені) та проведення судового засідання в порядку, встановленому ст. 262 КАС України, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову), заперечень на відповідь на відзив, а позивачу відповіді на відзив.
У встановлений судом строк відповідач, заперечуючи проти позову, надав відзив на позов, який долучений до матеріалів справи.
З урахуванням викладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У відповідь на відзив позивач зазначив, що не згодний з викладеними у відзиві поясненнями відповідача, бо по-перше, посилання відповідача на лист ДФС України від 20.12.2018 року як на підставу та мету проведення фактичної перевірки позивача, а також прийняття оскаржуваного наказу на проведення перевірки, є абсурдним, неаргументованим та незаконним. Такий лист не є підставою для призначення та проведення фактичної перевірки в розумінні положень Податкового кодексу України. Крім того, адреса м. Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича, 8, є загальною адресою адміністративної будівлі, в якій знаходиться велика кількість підприємств: ТОВ «РБК Вікторія», ТОВ «Технотранс КР», ТОВ «Інвест-Атом М», ТОВ «Рембуд колія», ПП «ЮК «Перфект», ТОВ «Фірма Метпром», ТОВ «Будстиль Трейд» тощо.
Також, за поясненнями позивача, відповідача фактично не було допущено до проведення перевірки, оскільки позивач вважає наказ від 27.12.2018 року протиправним, про що була зроблена відповідна відмітка про відмову від допуску до проведення фактичної перевірки.
З урахуванням викладеного, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та визнати протиправними дії ГУ ДФС у Дніпропетровській області, скасувати наказ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 27.12.2018 року № 7501-п про проведення фактичної перевірки ТОВ «Агрус Торг».
Відповідно до ст. 257, ст. 261, ст. 262 КАС України, суд розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.
За поясненнями відповідача, 03.01.2019 року працівниками ГУ ДФС у Дніпропетровські області фактично була проведена перевірка ТОВ «Агрус Торг» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича, 8, з питань дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, пального. За результатами фактичної перевірки відповідачем був складений акт від 04.01.2019 року № 112/04-36-40-05/39642358.
Судом було встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 18.02.2018 року було відкрито спрощене провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрус Торг» до Головного управління Державного фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії Головного управління Державного фіскальної служби у Дніпропетровській області по проведенню перевірки ТОВ «Агрус Торг», за результатами якої складений акт ГУ ДФС у Дніпропетровські області № 112/04-36-40-05/39642358 від 04.01.2019 року про результати фактичної перевірки з питань додержання субєктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обовязковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі спиртом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та/або паливом.
Тобто встановлені судом обставини свідчать про те, що фактична перевірка позивача, призначена на підставі спірного наказу, була проведена відповідачем та за її результатами складений акт перевірки № 112/04-36-40-05/39642358 від 04.01.2019 року.
Суд, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Відповідно до п. 80.5 Податкового кодексу України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.
У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт відмови в отриманні акта та/або наданні письмових пояснень до нього.
З матеріалів справи вбачається, що 03.01.2019 року товариство допустило посадових осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області до проведення фактичної перевірки на підставі оскаржуваного наказу. Тому суд не бере до уваги посилання позивача на те, що ним на оскаржуваному наказі було позначено про відмову у допуску до проведення фактичної перевірки, та відповідну копію наказу з відміткою надано відповідачу. Адже це було зроблено позивачем вже після проведення перевірки. Тим більше, що у ст. 81 Податкового кодексу України визначений алгоритм дій податкового органу у разі відмови платника податків від допуску перевіряючих до проведення перевірки.
Між тим, платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. З цього приводу суд зазначає, що не бере до уваги посилання позивача на те, що ним не було допущено перевіряючих до проведення перевірки, що він підтверджує наданою суду копією наказу на проведення перевірки з відповідною відміткою. Адже контролюючий орган 03.01.2019 року провів фактичну перевірку позивача, що підтверджується актом на проведення перевірки від 04.01.2019 року № 112/04-36-40-05/39642358, а дії щодо проведення перевірки, за результатами якої складений вказаний акт, оскаржуються позивачем в судовому порядку (адміністративна справа № 160/1529/19).
Тобто фактична перевірка була проведена відповідачем, а юридичну дію оскаржуваного наказу вичерпано фактом проведення перевірки, висновки якої викладені в акті перевірки.
При цьому, як вказав Верховний Суд в постанові від 30.10.2018 року, справа № 813/4692/17, окремі дефекти оформлення наказу про призначення податкової перевірки не повинні розглядатись як підстава для визнання наказу протиправним, якщо зі змісту такого наказу можна ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення відповідної перевірки.
Відтак, в оскаржуваному наказі контролюючий орган як підставу для призначення фактичної перевірки позивача зазначив в тому числі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, відповідно до якого такою підставою є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Така інформація була отримана відповідачем листом від ДФС України від 20.12.2018 року за вх. № 7948/8, копія якого міститься в матеріалах справи.
Тому посилання позивача вже після проведення фактичної перевірки на те що в оскаржуваному наказі не зазначений період, що перевірявся, та на те, що зі змісту наказу не вбачається чітких підстав для призначення перевірки, не мають юридичного значення.
Виходячи з положень частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Так, згідно з підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).
Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. Однак, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.
В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваного наказу за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.
Так, оскаржуваний наказ вичерпує свою дію фактом його виконання, та після проведення перевірки вже не спричиняє будь-яких правових наслідків для позивача.
Як свідчать матеріали справи, податковим органом фактично реалізована надана оспорюваним наказом компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, що підтверджується актом фактичної перевірки від 04.01.2019 року №112/04-36-40-05/39642358, а відтак, задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу на проведення фактичної перевірки не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки такий наказ вже не є юридично значимим для позивача.
Крім того, згідно з позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 24 грудня 2010 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.
З огляду на викладене, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 27.12.2018 року № 7501-п про проведення фактичної перевірки заявлені саме після проведення такої перевірки, а тому не мають своїм правовим наслідком захист прав позивача.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Згідно зі ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
У відповідності до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Водночас ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин у справі (ст. 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов'язок суб'єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).
Приймаючи до уваги викладене вище, суд прийшов до висновку, що доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги не підтверджуються матеріалами справи та є не обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем в ході розгляду справи було доведено правомірність винесення оскаржуваного наказу, у звязку із чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 139 КАС України, в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрус Торг» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст рішення у повному обсязі складений 15.03.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька