Справа № 640/666/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 березня 2019 року № 640/666/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Держпраці у Київській області
провизнання протиправною та скасування постанови,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування постанови від 04.12.2018 року № КВ 1719/1439/НД/СЛТД/ФС-642.

Позов обґрунтовано тим, що до позивача протиправно застосовано штраф у розмірі 372 300,00 грн., оскільки письмової вимоги від 23.11.2018 року № 1719 про надання документів ним отримано не було, та відповідно подати витребувані документи ОСОБА_1 не мав змоги.

Окрім цього, позивач звертає увагу, що посадовими особами відповідача при складанні вказаної вище письмової вимоги та акту про неможливість проведення інспекційного відвідування від 26.11.2018 року № КВ № 1719/1439/НД було порушено вимоги Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.01.2019 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п'ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

05.02.2019 року представником Головного управління Держпраці у Київській області надано до суду відзив, в якому відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Відзив обґрунтовано тим, що оскільки у ФОП ОСОБА_1 під час інспекційного відвідування було встановлено явне порушення законодавства про працю, Головним управлінням Держпраці у Київській області було прийнято 04.12.2018 року постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № КВ 1719/1439/НД/СЛТД/ФС-642.

В поданій до суду відповіді на відзив, позивач не погодився з доводами відповідача та просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2018 року на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування від 23.11.2018 року № 1719, оформленого на підставі наказу від 23.11.2018 року № 4498, головним державним інспектором ГУ Держпраці у Київській області Гладким Яном Миколайовичем винесено вимогу про надання/поновлення документів, якою зобов'язано позивача у строк до 13 год. 00 хв. 26 листопада 2018 року надати документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування, а саме: довідку про реєстрацію в органах статистики; наказу про призначення керівника; особову картку форми П-2 керівника Товариства; колективний договір; правила внутрішнього трудового розпорядку; штатні розписи; особові справи всіх працівників Товариства (в т.ч. заяви, накази про прийом на роботу, повідомлення ДФС, особові картки ф П-2); посадові інструкції працівників; книги обліку та руху трудових книжок; трудові книжки; розрахунково-платіжні відомості про виплату заробітної плати працівникам з датою такої виплати; табелі робочого часу; накази про звільнення працівників та відомості на виплату їм розрахункових коштів; графік відпусток; журнал з підписами працівників щодо проведеного інструктажу з охорони праці; копії договорів ЦПХ, які було укладено; пояснення щодо ведення робіт, а також щодо кількості працівників (з прізвищами) залучених до роботи.

26 листопада 2018 року головним державним інспектором ГУ Держпраці у Київській області Гладким Яном Миколайовичем здійснено спробу проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) за адресою: АДРЕСА_1 (фактична адреса: АДРЕСА_2) з питань виявлення неоформлених трудових відносин, відповідно до вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413.

Однак інспекційне відвідування не було проведено у зв'язку з ненадання для ознайомлення/завірених об'єктом відвідування копій (необхідне підкреслити) книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування та відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю (до інспекційного відвідування не допущений, документи щодо оформлення трудових відносин з працівниками не надано), про що було складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування за №КВ № 1719/1439/НД.

04 грудня 2018 року першим заступником начальника ГУ Держпраці у Київській області, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування, винено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №КВ1719/1439/НД/СПТД/ФС, згідно з якою накладено на позивача штраф в сумі 372 300, 00 грн.

Підставою для прийняття вказаного рішення стало ненадання необхідних документів для здійснення інспекційного відвідування згідно вимоги № 1719 від 26.11.2018 року в порушення вимог абз. 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Незгода з постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №КВ1719/1439/НД/СПТД/ФС від 04.12.2018 року, обумовила позивача на звернення до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП України, ч.ч. 2-7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» врегульований Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17липня 2013 року (надалі Порядок №509).

Згідно цього Порядку, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади.

Пунктом 2 Порядку №509 передбачено, що штрафи накладаються посадовими особами Держпраці на підставі акту про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю.

Отже, підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності за статтею 265 Кодексу законів про працю України є акт посадової особи органу Держпраці, складений за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, в якому викладені порушення трудового законодавства, передбачені частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №295 від 26 квітня 2017 року, який набрав чинності 16 травня 2017 року (на далі - Порядок №295).

Пунктом 16 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (Порядок № 295) визначено, що у разі створення об'єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об'єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об'єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.

Абзацом 7 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України, з урахуванням положень абзаців 2 та 6 даної статті визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу, зокрема, у разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень з питань фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Отже, відповідно до наведених норм, однією з умов для настання відповідальності за порушення вимог законодавства про працю, передбаченої абз. 7 частини 2 статті 265 КЗпП України, є створення об'єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці при проведенні інспекційного відвідування, яке може виражатись в ненаданні інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, а також у перешкоді в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 Порядку № 295.

Створення перешкод передбачає активну поведінку посадової особи об'єкту відвідування, направлену на перешкоджання інспектору під час здійснення інспекційного відвідування у його проведенні, отриманні необхідної інформацію, тобто у реалізації своїх повноважень, що є підставо для складання акту про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

До інших підстав для складання акту про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування законодавець відносить відсутність об'єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням, а також відсутність документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, тобто такий акт складається у випадку неможливості проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, не пов'язаного із створенням перешкод.

Водночас, саме по собі складання посадовими особами Держпраці акту про неможливість проведення інспекційного відвідування через ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, без виявлення ознак перешкоджання об'єктом відвідування проведенню інспекційного відвідування, не може вважатись достатньою самостійною підставою для притягнення до відповідальності за абз. 6 частини 2 статті 265 КЗпП України (за недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні).

Матеріалами справи встановлено, що підставою для притягнення позивача до відповідальності оскаржуваною постановою стало ненадання позивачем документів на виконання обов'язкової вимоги інспектора праці від 23.11.2018 року № 1719 та недопуск до інспекційного відвідування.

З наданої позивачем копії вимоги, судом встановлено, що позивачу надався строк для подання витребуваних документів до 13 год. 00 хв. 26.11.2018 року, ненадання яких і стало підставою для висновків про перешкоджання проведенню перевірки.

У той же час, суд звертає увагу, що позивачем заперечується факт отримання вказаної вимоги ним особисто, так само як і через представника.

Виходячи з визначення поняття представництва, встановленого ст. 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Таким чином, у разі представлення інтересів однієї сторони іншою, такі правовідносини мають бути оформлені, шляхом укладання відповідного договору, довіреності тощо.

У поданому до суду відзиві на позов, відповідачем вказано, що копію вимоги інспектора праці від 23.11.2018 року № 1719 отримано представником позивача, втім, ні в наданій копії вимоги, ні у відзиві не зазначено, ким саме було її отримано. При цьому, графа «один примірник отримав(ла)» містить лише підпис та дату, без зазначення прізвища, ім'я та по батькові уповноваженої особи об'єкта відвідування.

Жодних доказів та пояснень, які б свідчили про правомірність вручення даної вимоги уповноваженому представнику позивачу чи йому самому, відповідачем суду не надано, а відтак ним не доведено факту обізнаності позивача про її існування.

Окрім цього, суд звертає вагу, що виходячи з положень Порядку № 295, яким керувався відповідач приймаючи вказану вимогу, та яка відповідає формі, затвердженій наказом Міністерства соціальної політики України 18 серпня 2017 року № 1338, у разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об'єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється (п. 18).

Тобто, виходячи в вказаного пункту, вимога про надання документів, надсилається об'єкту відвідування одночасно з копією акта про неможливість проведення інспекційного відвідування. Втім, матеріалами справи встановлено, що вимогу відповідачем винесено 23.11.2018 року без складання акту, у той час, як акт, на підставі якого було винесено оскаржувану постанову складено 26.11.2018 року.

Також матеріали справи не містять належних доказів аудіо-, фото-, відеофіксації, які б підтверджували перешкоджання посадовим особам відповідача у здійсненні інспекційного відвідування ОСОБА_1 у спосіб ненадання ним до перевірки документів, що витребовувалися вимогою.

Отже, вказані вище обставини в сукупності вказують на те, що відповідачем при здійсненні інспекційного відвідування порушено порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю та не доведено під час розгляду справи факту недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні, що в свою чергу свідчить про протиправність постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №КВ1719/1439/НД/СПТД/ФС від 04.12.2018 року, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, відповідач, приймаючи оскаржувану постанову, діяв поза межами повноважень та у спосіб, що визначених Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, ст. 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_3) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області (, 04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10) від 04.12.2018 року № КВ 1719/1439/НД/СЛТД/ФС-642.

3. Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області (, 04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 723 (три тисячі сімсот двадцять три) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко