Справа № 804/2222/18
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2019 року м. Дніпросправа № 804/2222/18

головуючий суддя І інстанції Тулянцева І.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю:

секретаря судового засідання: Чорнова Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2018 року в адміністративній справі № 804/2222/18 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС України про визнання дій протиправними та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської митниці ДФС України в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України щодо відмови у виплаті суми вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, згідно вимог ст. 44 КЗпП України, що складає 10 050,36 грн. та стягнути на користь ОСОБА_1 суму вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, згідно вимог ст. 44 КЗпП України, що складає 10 050,36 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України щодо відмови у виплаті коштів за не використану щорічну основну відпустку за період з 28.03.2012 року по 11.10.2013 року та стягнути з Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 суму не сплачених коштів за не використану щорічну основну відпустку за період з 28.03.2012 року по 11.10.2013 року у сумі 7190,63 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність щодо своєчасної виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу ОСОБА_1, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, за період з 27.03.2011 року до фактичного поновлення на посаді в сумі, що складає 63 068,22 грн., та стягнути з Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату грошового забезпечення відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, у сумі 49 793,82 грн.

- визнати бездіяльність Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України протиправною та стягнути з Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України, згідно постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2012 року у справі №2а/0470/3988/12, на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 63 068,22 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідач при нарахуванні коштів за невикористану відпустку у період з 28.03.2012 року по 11.10.2013 року повинен був виплатити кошти, згідно нарахованої заробітної плати за 12 місяців, згідно розрахунку заробітної плати за період з 28.03.2012 року по 11.10.2013 року за час вимушеного прогулу у сумі 7190.63 грн. Зауважено, що нарахування та виплата суми компенсації здійснюється в тому ж місяці, в якому виплачується заборгованість по зарплаті, згідно з вимогами Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Дніпропетровська митниця ДФС України направила на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість рішення суду першої інстанції, остання просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2012 року у справі № 2а/0470/3988/12 (з урахуванням ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2014 року про виправлення описки) визнано протиправним та скасовано наказ Дніпропетровської митниці Державної митної служби України від 27.03.2012 року № 342-к «Про звільнення»; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора митного поста «Нікополь» Дніпропетровської митниці з 27.03.2012 року; зобовязано Дніпропетровську митницю нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, за період з 27.03.2012 року до фактичного поновлення на посаді.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.10.2015 року зазначена вище постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2012 року у справі № 2а/0470/3988/12 залишена без змін.

Наказом Дніпропетровської митниці Міндоходів від 11.10.2013 року № 283-0 ОСОБА_1 було поновлено на посаді старшого інспектора митного поста «Нікополь» Дніпропетровської митниці з 27.03.2012 року.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачу було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 3351,12 грн.

Наказом Дніпропетровської митниці Міндоходів від 21.10.2013 року № 292-о ОСОБА_1 звільнено з посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Згідно платіжного доручення від 21.10.2013 року № 765 ОСОБА_1 було виплачено 4252,06 грн. розрахунок при звільненні (в тому числі - компенсація за невикористану відпустку за період з 28.03.2012 по 11.10.2013 року).

На підставі рішення, яке набрало законної сили, позивач 11 березня 2014 року отримав виконавчий лист у справі № 2а/0470/3988/12, який ним був подано до Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області для примусового виконання.

Постановою державного виконавця від 10.04.2014 року ВП № 42915483 відкрито виконавче провадження по виконавчому листу (по справі № 2а/0470/3988/12) про зобовязання Дніпропетровську митницю нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, за період з 27.03.2012 року до фактичного поновлення на посаді.

На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2012 року у справі № 2а/0470/3988/12, Дніпропетровська митниця, наказом від 06.06.2014 року № 190 «Про нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу» нарахувала ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.03.2012 року по 16.05.2013 року з відрахуванням отриманих позивачем коштів від Орджонікідзевського міського центру зайнятості, вихідної допомоги та середнього заробітку за 1 місяць, виплаченого відповідно до наказу митниці від 11.10.2013 року № 283-о.

07 серпня 2014 року надані митницею документи були прийняті державним виконавцем та стали підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у звязку з повним виконанням рішення суду відповідно до п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2015 року у справі № 804/2243/15, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.07.2017 року № К/800/53579/15, було визнано протиправною та скасовано постанову УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області від 7 серпня 2014 року ВП № 42915483 про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 березня 2014 року у справі № 2а/0470/3988/12.

22 жовтня 2015 року було відновлено виконавче провадження ВН № 42915483 по виконавчому листу № 2а/0470/3988/12.

З матеріалів справи також вбачається, що наказом Дніпропетровської митниці ДФС від 17.08.2017 року № 192 на виконання постанови державного виконавця про відновлення виконавчого провадження від 22.10.2015 року (ВП № 429154483) прийнято рішення про донарахування ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.05.2013 року по 11.10.2013 року.

Крім того, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року по справі № 2а/0470/3988/12 відмовлено у задоволенні заяви Дніпропетровської митниці ДФС про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі № 2а/0470/3988/12, в якому відповідач просив визначити розрахунок суми грошового забезпечення, що підлягає виплаті ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу.

Також, 27 жовтня 2017 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 2а/0470/3988/12 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про зміну порядку та способу виконання судового рішення у адміністративній справі № 2а/0470/3988/12, шляхом зобовязання Дніпропетровську митницю Державної фіскальної служби нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 за період з 27.03.2011 року до фактичного поновлення на посаді, а Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області стягнути з Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби нараховане ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 за період з 27.03.2011 року до фактичного поновлення на посаді, на користь ОСОБА_1; видання нового виконавчого листа для подання до управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області.

Вважаючи протиправними дії відповідача по невиплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, невиплаті суми вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку та невиплаті коштів за не використану щорічну основну відпустку за період з 28.03.2012 року по 11.10.2013 року, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем позовні вимоги не ґрунтуються на приписах чинного законодавства та є необґрунтованими, у звязку з чим, підстави для їх задоволення відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Кодексу законів про працю України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Приписами ст. 44 Кодексу законів про працю України визначено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що право працівника на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку виникає у випадку припинення трудового договору з ним на підставі ст. 38 і ст. 39 Кодексу законів про працю внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору.

Як свідчать встановлені обставини справи, права позивача, повязані з його незаконним звільненням на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України були поновленні постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2012 року у справі № 2а/0470/3988/12 шляхом поновлення останнього на роботі з 27.03.2012 року, тобто з дати звільнення.

В свою чергу, 21.10.2013 року позивач був звільнений з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України на підставі поданої ним заяви.

Також, як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано сторонами, обовязок щодо нарахування вихідної допомоги позивачу при звільненні за п. 1 ст. 36 КЗпП України у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідачем було виконано, що підтверджується довідкою про розрахунок заробітної плати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 28.03.2012 року по 16.05.2013 року.

Відтак, з огляду на вказані обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача не виникло право на отримання вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку, визначеної ст. 44 Кодексу законів про працю України.

Щодо правомірності визнання протиправною бездіяльності відповідача, відносно нарахування компенсації за невикористану відпустку за період з 28.03.2012 року по 11.10.2013 року та стягнення на користь ОСОБА_1 суми 7190, 63 грн., то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно ст. 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Приписами п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно п. 7 Порядку № 100, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший

фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Як свідчать встановлені обставини справи, наказом Дніпропетровської митниці від 21.10.2013 року № 292-0 «Про звільнення» позивачу було проведено розрахунок при звільненні та виплачено, в тому числі, компенсацію за невикористану відпустку за період з жовтня 2012 року по вересень 2013 року (51 календарний день) у розмірі 1977,22 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 21.10.2013 року № 765 на суму 4 252,06 грн.

З наданих відповідачем пояснень та розрахунку компенсації за невикористану відпустку за період з жовтня 2012 року по вересень 2013 року вбачається, що оскільки у вказаний період у позивача не було заробітку, то розмір його компенсації був визначений виходячи із розміру посадового окладу позивача на момент звільнення (21.10.2013 року) у розмірі 1147,00 грн., виходячи із середньоденної заробітної плати - 38,77 грн. та з урахуванням кількості днів невикористаної відпустки 51 день, що відповідає фактичним обставинам справи.

Відтак, з встановлених обставин справи вбачається, що розрахунок розміру компенсації позивача за невикористані відпустки були проведені у відповідності з приписами чинного законодавства, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Щодо правомірності визнання протиправною бездіяльності відповідача відносно своєчасної виплати позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, за період з 27.03.2011 року до фактичного поновлення на посаді в сумі, що складає 63 068,22 грн., та стягнення з Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, у сумі 49 793,82 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать встановлені обставини справи, з огляду на поновлення позивача на посаді з 28.03.2012 року в судовому порядку, відповідачем останньому була нарахована компенсація за час вимушеного прогулу за період з 28.03.2012 року по 16.05.2013 року у розмірі 45 897,60 грн., з якої утримані податки і внески у сумі 7 928,62 грн., а також, вихідна допомога у розмірі 3350, 12 грн. та середньомісячний заробіток за 1 місяць, виплачений ОСОБА_1 на виконання судового рішення. Залишок суми складає 31 268,74 грн.

Також, 17 серпня 2017 року відповідачем було прийнято рішення про проведення донарахування ОСОБА_1 компенсації за вимушений прогул за період з 17.05.2013 року по 11.10.2013 року у розмірі 17 170, 62 грн. (без утримання обовязкових платежів та податків).

18.08.2017 року відповідачем були підготовлені та направлені до Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області платіжні доручення: № 1140 на суму 31268,74 про зарахування на картковий рахунок позивача вказаної суми з призначенням платежу: «заробітна плата за період з 28.03.2012 року по 16.05.2013 року на виконання рішення суду у справі № 2а/0470/3988/12, вимоги від 24.11.2015 року»; № 1142 на суму 16519,19 грн. про зарахування на картковий рахунок позивача вказаної суми з призначенням платежу: «заробітна плата за період з 17.05.2013 року по11.10.2013 року на виконання рішення суду у справі № 2а/0470/3988/12, вимоги від 24.11.2015 року».

01.09.2017 року листом за вих. № 07-08/645-9374 ГУ Держказначейства у Дніпропетровській області повідомило Дніпропетровську митницю ДФС про неможливість здійснення перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1, згідно платіжних доручень № 1140 та № 1142 від 18.08.2017 року у звязку із тим, що відповідно до Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22.06.2012 року № 758, боржник (Дніпропетровська Митниця ДФС) має право здійснювати всі платежі для врегулювання спору до винесення судом рішення у справі про стягнення сум. Добровільне виконання судових рішень, згідно вказаного Порядку, не передбачено.

Відтак, з огляду на вказані обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності в даному випадку протиправної бездіяльності з боку відповідача в частині невиплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Поряд з вказаним, відповідно до п. 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно п. 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати(допомога сім'ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати підлягають виплати, в тому числі і заробітна плата, що має постійний, а не разовий характер.

Як свідчать встановлені обставини справи, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2012 року по справі № 2а/0470/3988/12 Дніпропетровську митницю ДФС було зобовязано нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, за період з 27.03.2012 року до фактичного поновлення на посаді.

Суд апеляційної інстанції, встановивши правову природу вказаної грошової виплати, погоджується з висновками суду першої інстанції, що остання не має постійного характеру, а є разовими нарахуваннями на виконання рішення суду, у звязку з чим, нарахування компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати на неї не розповсюджується.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Натомість, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу позивача, що в разі невиконання рішення суду в примусовому порядку, останній не позбавлений права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, на яку покладено виконання вказаних обовязків, згідно Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та органів Держказначейства України в межах повноважень останніх.

В разі ж незгоди з сумами визначеними відповідачем до виплати, згідно наказів від 06.06.2014 року № 190 «Про нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу» та від 17.08.2017 року № 192 «Про донарахування та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу» позивач також не позбавлений права на оскарження останніх в судовому порядку, та на звернення в порядку, визначеному ст. 383 КАС України.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2018 року в адміністративній справі № 804/2222/18 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає за винятком підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко