Справа № 807/85/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/251/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліша М.А, Шинкар Т.І,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

позивач-1: не з'явився

позивач-2: не з'явився

відповідач-1: не з'явився

відповідач-2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року у справі № 807/85/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції - Гаврилко С.Є.,

час ухвалення рішення - 29.11.2018 о 13:12 год.,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 30.11.2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2018 року позивачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, звернулися в суд з адміністративним позовом до відповідачів - Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області та просили визнати протиправною бездіяльність Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області та Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області щодо неоформлення ОСОБА_4 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ; зобов'язати Міжгірський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області та Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області оформити та видати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІ, без внесення будь-яких даних про неї і її батьків до ЄДДР, в т.ч. без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР) та без використання будь-яких засобів ЄДДР; відповідно до ст. 371 КАС України для забезпечення реалізації порушених прав допустити рішення до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що позивачі по досягненні дитиною 16-річного віку звернулися до Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області із заявою про оформлення та видачу ОСОБА_4 паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ. Проте листом, відповідач відмовив у наданні дитині такого паспорта, мотивуючи, що оформлення і видача паспорта громадянина України здійснюється розпорядником ЄДДР у формі картки. Зазначають, що за релігійними переконаннями не бажають оформляти дочці паспорт у формі пластикової картки типу ID-картки, оскільки картка містить в собі безконтактний електронний носій із персональними даними, від обробки яких позивач відмовляється. Вважають, що відповідач порушує права та інтереси їх доньки, відмовляючи у оформленні паспорта у формі книжечки. Крім того, законодавством передбачена можливість видачі паспорта як у формі картки, так і у формі книжечки. Відмова відповідача у видачі паспорта у формі книжечки грубо і безпідставно порушує законні права та інтереси дитини. Тому, просять зобов'язати відповідача розглянути питання стосовно оформлення та видачі їхній неповнолітній дочці, паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Просять скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначають, що в поданій заяві ними були зазначені причини відмови від паспорта-картки та наголошено, що необхідні документи для оформлення паспорта будуть подані у разі отримання позитивної відповіді на заяву. Проте, відповідачами було безпідставно відмовлено у оформленні такого паспорта і не роз'яснено порядок оформлення паспорта у формі книжечки. Таким чином вважають, що дана відповідь, яка була надана відповідачами є відмовою в оформленні паспорта у формі книжечки, а тому вимушені звертатись до суду за захистом прав їхньої дитини. Також звертають увагу, що всі доводи позовної заяви повністю узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19 серпня 2018 року у зразковій справі №Пз/9901/2/18, проте судом першої інстанції враховані не були.

13 лютого 2019 року відповідачем - Головним управлінням Державної міграційної служби України в Закарпатській області подано відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що апеляційна скарга подана позивачами безпідставно з мотивів викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Міжгірський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 20 грудня 2017 року неповнолітня ОСОБА_4 та її законні представники (батько та мати) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області із заявою, відповідно до якої просили: оформити та видати ОСОБА_4 паспорт виключно у вигляді паспортної книжечки, відповідно до чинного Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної ради України від 26.06.1992 р.№ 2503-ХІІ, без застосування Єдиного державного демографічного реєстру, крім того просили не передавати персональні дані ОСОБА_4 до Єдиного державного демографічного реєстру і не присвоювати їй УЕЗР або будь які інші ідентифікатори особи. Облік вести виключно за іменем, прізвищем і по-батькові, тобто раніше встановленими формами. Копію свідоцтва про народження і дві фотокартки для оформлення паспорта у формі книжечки позивачем не було надано, однак в заяві вказано, що такі будуть подані у разі позитивної відповіді на заяву (а.с. 14).

Міжгірським районним сектором Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області листом роз'яснено позивачам те, що діючим законодавством передбачено виготовлення паспорта громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, а зразок бланка та порядок оформлення паспорта громадянина України затверджені постановою КМУ від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина» (а.с. 15-17).

Листом Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області позивачів було повідомлено, що для оформлення та видачу паспорта громадянина України їм необхідно звернутися особисто до територіального підрозділу міграційної служби за місцем проживання. Разом з тим, позивачам було роз'яснено порядок оформлення та видачі паспорта громадянина України у відповідності до чинного законодавства (а.с. 18, 19).

Вважаючи бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області та Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області протиправними, позивачі в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 звернулися з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Міжгірський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області діяв у спосіб, що визначений законодавством України та в межах своїх повноважень, оскільки на день звернення позивачів із заявою довільної форми, без надання встановленого переліку документів (додатків до заяви) до Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби у Закарпатській області були відсутні правові підстави для видачі неповнолітній ОСОБА_4 паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про громадянство України» документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, згідно з пунктами 2 та 3 якого паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 13 Положення про паспорт громадянина України встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Згідно вказаного Положення Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 квітня 2012 року №320 затверджено Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, чинний на час виникнення спірних правовідносин, пунктом 1.2 якого встановлювалось, що паспорт громадянина України видається територіальними підрозділами Державної міграційної служби України за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку, а надалі в разі необхідності обмінюється, видається замість утраченого, викраденого або зіпсованого.

Відповідно до вимог пункту 1.3 вказаного Порядку для оформлення паспорта особа подає: заяву про видачу паспорта; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 3,5х4,5 см (фотокартки, що подаються для оформлення паспорта, мають бути виконані з одного негатива, із зображенням обличчя виключно анфас, без головного убору, виготовленими на тонкому білому або кольоровому фотопапері без кутика; для громадян, які постійно носять окуляри, обов'язкове фотографування в окулярах); платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 квітня 2012 року №320 затверджено також і форму заяви про видачу паспорта.

З 06 грудня 2012 року набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 5492-VI) яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №5492-VI встановлено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Згідно пункту «а» частини 1 статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016 року № 1474-VIII, який набрав чинності з 1 жовтня 2016 року, (далі - Закон № 1474-VIII) статтю 13 Закону № 5492-VI доповнено частиною 3 наступного змісту: «Паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія».

Законом № 1474-VIII частину 2 статті 21 Закону № 5492-VI викладено в такій редакції: «Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.»

Кабінету Міністрів України пунктом 7 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1474-VIII доручено у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Згідно з пунктами 1-3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою № 302, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Порядок № 302) паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов'язаний отримати паспорт.

Підпунктом 1 пункту 7 Порядку № 302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюється на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктами 14 та 32 Порядку № 302 закріплено перелік інформації про особу, на ім'я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.

Відповідно до пункту 23 Порядку № 302 керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС визначає працівників, які здійснюють функції з прийняття документів, оформлення заяв-анкет та видачі паспорта, і працівників, які здійснюють функції з оформлення паспорта (розгляд заяви-анкети, ідентифікація особи та прийняття рішення).

Таким чином, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов'язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов'язковим.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 07 листопада 2018 року (справа №820/3327/16).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме заяви позивачів, поданих з метою отримання неповнолітньою дитиною паспорта громадянина України, така за формою і змістом не відповідає вимогам до заяви-анкети, яка є підставою для вчинення територіальними органами і підрозділами ДМС відповідних дій/прийняття рішень щодо оформлення паспорта громадянина України встановленого зразка.

Колегія суддів звертає увагу, що подана заява, яка долучена позивачами до матеріалів справи, за суттю і формою не є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена Постановою № 302, до заяви не долучено законодавчо встановлених документів, що є передумовою для розгляду питання щодо видачі паспорта у формі паспортної книжечки. В заяві лише вказано, що копію свідоцтва про народження і дві фотокартки для оформлення паспорта у формі книжечки буде подано у разі позитивної відповіді на заяву.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист

Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту. Конституційний Суд України у своїх рішеннях послідовно підкреслював значущість положень статті 55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси позивача.

Оскільки позивачі разом з неповнолітньою дитиною не зверталися до відповідачів із заявою, сформованою відповідно до вимог Порядку № 302 та з доданими до такої обов'язкового переліку документів, що є передумовою для розгляду питання про оформлення та видачу паспорта громадянина України, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд поданої позивачами заяви відповідно до Закону України «Про звернення громадян» з роз'ясненням законодавчо визначеного алгоритму дій, необхідних для отримання паспорта громадянина України, не є порушенням прав позивача та її неповнолітньої дитини з боку відповідачів.

Відсутність факту відмови відповідачів у оформленні паспорта на підставі поданих позивачами заяви, робить передчасним звернення до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності Міжгірського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області та Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області щодо неоформлення ОСОБА_4 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ та зобов'язання відповідачів оформити та видати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІ, без внесення будь-яких даних про неї і її батьків до ЄДДР, в т.ч. без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР) та без використання будь-яких засобів ЄДДР.

Листи відповідачів, з якими висловили незгоду позивачі, не є рішенням суб'єктів владних повноважень у розумінні КАС України.

При цьому, ОСОБА_4 не позбавлена права на звернення до суду за судовим захистом у разі, коли нею буде дотримано всіх необхідних процедур, проте за наслідками буде відмовлено у задоволенні потреби у видачі паспорту у формі книжечки.

Щодо аргументів апелянтів про необхідність застосування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), то колегія суддів звертає увагу, що дана справа не відповідає ознакам типової справи, визначених у вищезазначеному рішенні, оскільки позивачем та його законними представниками не було використане право на звернення до підрозділу міграційної служби із заявою - анкетою про надання адміністративної послуги та необхідним переліком документів.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ч.4 ст.229, ч. 3 ст.243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року у справі № 807/85/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар

Повний текст рішення виготовлено 26.03.2019 року.