Справа № 1340/5979/18
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5979/18
У Х В А Л А

з питань закриття провадження у справі

20 березня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.,

секретар судового засідання Тур Т.О.,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача Пилипяк Х.І.,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у підготовчому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження клопотання представника третьої особи ОСОБА_4 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Львівської міської ради за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Громадської організації «За рівні права та можливості» та ОСОБА_4, про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність на безоплатній основі земельної ділянки на АДРЕСА_1, площею 0,0373 га, кадастровий НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку;

- зобов'язати відповідача, у місячний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили, надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність на безоплатній основі земельної ділянки на АДРЕСА_1, площею 0,0373 га, кадастровий НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Ухвалою судді від 17.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Від представника третьої особи ОСОБА_4 надійшло клопотання про закриття провадження у справі, мотивоване тим, що спір у справі має не публічний, а приватно-правовий характер, а відтак його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів. В обґрунтування цього вказав, що на момент звернення позивача до відповідача із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою договір оренди землі, укладений між Львівською міською радою та гр.ОСОБА_4, був дійсним, а тому відмова відповідача була правомірною, а спірна земельна ділянка - обтяженою. Крім того, вважає, що належним відповідачем у даній справі мав би бути гр.ОСОБА_4, а не Львівська міська рада.

В підготовчому засіданні представник третьої особи зазначене клопотання підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому та наданих суду поясненнях.

В підготовчому засіданні представник позивача щодо клопотання третьої особи про закриття провадження у справі заперечив, мотивуючи тим, що надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки є лише проміжним етапом та не призводить до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин. А тому, зважаючи на характер спору, суб'єктний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, вважає, що справу слід розглядати за правилами адміністративного судочинства. З урахуванням викладеного, просить відмовити у задоволенні клопотання представника третьої особи.

В підготовчому засіданні представник відповідача підтримала заявлене представником третьої особи клопотання про закриття провадження у справі, просила його задовольнити.

Третя особа, Громадська організація «За рівні права та можливості», явку уповноваженого представника у підготовче засідання не забезпечила, хоча про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

У ході розгляду справи суд встановив такі фактичні обставини справи.

Ухвалою Львівської міської ради №2158 від 23.10.2008 року «Про затвердження гр.ОСОБА_4 проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на АДРЕСА_1» затверджено гр.ОСОБА_4 проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано земельні ділянки на АДРЕСА_1 за рахунок земель, що не надані у власність або користування: площею 0,1 га (у тому числі площею 0,003 га у межах червоних ліній) у власність для обслуговування індивідуального житлового будинку за функцією використання - землі житлової забудови; площею 0,059 га у межах червоних ліній в оренду терміном на 5 років для ведення садівництва за функцією використання - землі сільськогосподарського призначення; площею 0,0373 га в оренду терміном на 10 років для ведення садівництва за функцією використання - землі сільськогосподарського призначення.

На підставі зазначеної ухвали укладено договір оренди землі від 16.03.2009 року №С-1336, про що у книзі записів реєстрації договорів оренди землі С-3 вчинено запис.

Згідно п.8 вищевказаного договору оренди землі, договір укладено на 10 років - до 23.10.2018 року.

05.09.2018 року третя особа ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про продовження договору оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1, площею 0,0373 га, для ведення садівництва.

На підставі вказаної заяви Львівською міською радою підготовлено проект ухвали «Про продовження гр.ОСОБА_4 терміну оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1», який розглядався на пленарному засіданні 15-ї сесії Львівської міської ради 7-го скликання від 20.09.2018 року, однак, згідно протоколу пленарного засідання 15-ї сесії Львівської міської ради 7-го скликання від 20.09.2018 року, не набрав достатньої кількості голосів.

14.11.2018 року третя особа ОСОБА_4 звернувся до Львівської міської ради із заявою про повторне винесення на розгляд сесії міської ради звернення №3-М-86819/АП-2403 від 05.09.2018 року про продовження договору оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1, площею 0,0373 га, однак, згідно ухвали відповідача «Про розгляд питання оренди земельної ділянки на АДРЕСА_1», вирішено не продовжувати гр.ОСОБА_4 термін оренди.

Також, 12.09.2018 року (вх.№3-М-90513-24) та 19.10.2018 року (вх.№3-М-106668-24) від позивача на адресу відповідача надійшли листи про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність на безоплатній основі тієї ж самої земельної ділянки, що передана в оренду третій особі, на АДРЕСА_1, площею 0,0373 га, кадастровий НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Листами Львівської міської ради від 18.10.2018 року (вих.2403-5262) та від 26.11.2018 року (вих.№2403-5862) роз'яснено позивачу, що запитувана земельна ділянка надана в оренду гр.ОСОБА_4 терміном на 10 років; до того ж, останній має переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк. А тому, в цьому випадку, необхідно представити нотаріально засвідчену згоду на вилучення з користування земельної ділянки на вул.І.Франка гр.ОСОБА_4

Вказана відмова відповідача і стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Вважає, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Однак у контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між його суб'єктами, суд вважає, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «публічно-правовий спір» означає спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи (п.2 ст.4 КАС України).

Відповідно до п.7 ст.4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Фактично спір у цій справі виник між позивачем та органом місцевого самоврядування з приводу оскарження протиправних, на думку позивача, дій органу місцевого самоврядування щодо відмови у наданні йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність на безоплатній основі земельної ділянки на АДРЕСА_1, площею 0,0373 га, кадастровий НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

При цьому, на час звернення позивача, вказана земельна ділянка передана в оренду гр.ОСОБА_4

Таким чином, предметом спору у цій справі є вимога позивача отримати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, яка належала третій особі.

Згідно ч.ч.1, 5 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикційної належності спору, предметом якого є оскарження рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання або відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Так, у постановах від 21.03.2018 року (справа №536/233/16-ц), 24.04.2018 року (справа №401/2400/16-ц), 30.05.2018 року (справа №826/5737/16), 19.06.2018 року (справа №922/864/17) Велика Палата Верховного суду дійшла висновку про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування, а відмова особі у наданні земельної ділянки, яка висловлена шляхом відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо її відведення, сама по собі не є порушенням цивільного права цієї особи за відсутності обставин, які свідчать про наявність в неї або інших заінтересованих осіб відповідного речового права щодо такої земельної ділянки.

Втім, як підтверджено матеріалами справи та й не заперечувалось представником позивача у підготовчому засіданні, на час звернення позивача до відповідача із заявами від 12.09.2018 року (вх.№3-М-90513-24) та від 19.10.2018 року (вх.№3-М-106668-24) у третьої особи ОСОБА_4 існувало дійсне речове право саме на ту земельну ділянку, про яку зазначала позивач у вищезгаданих заявах. Процедури припинення права користування третьою особою спірною земельною ділянкою, як-то передбачено ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, не проведено.

Отже, у справі, яка розглядається, існує спір про право цивільне; звернувшись до суду з даним позовом, позивач фактично звернулася за захистом свого приватного інтересу, порушеного, на її думку, відповідачем шляхом прийняття рішень щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

При цьому, суд не враховує доводи представника позивача про те, що надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише проміжним етапом та не призводить до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав/обов'язків, у т.ч. і для третьої особи, оскільки в силу вимог ч.6 ст.118 Земельного кодексу України погодження землекористувача є обов'язковим документом, який додається до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, адже вказане може призвести до вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні третьої особи.

Суд не надає оцінки договору оренди землі, укладеному між Львівською міською радою та гр.ОСОБА_4, оскільки це не входить до його юрисдикції.

За правилами ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває/втрачає речове право на нерухоме майно, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 15.05.2018 року у справі №809/739/17.

В той же час, суд звертає увагу, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. У відповідності до ч.1 ст.239 цього ж Кодексу, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Виходячи із суті права та інтересу, за захистом яких звернулася позивач, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, суд приходить висновку, що провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Львівської міської ради про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, слід закрити. Оскільки даний спір виник із цивільних відносин, його вирішення віднесено до компетенції суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства, відповідно до підсудності, визначеної Цивільним процесуальним кодексом України.

Водночас суд роз'яснює позивачеві, що в силу вимог ч.2 ст.239 КАС України, повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Поряд з тим, ухвала про закриття провадження у справі не обмежує сторін у реалізації захисту свого права у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.132, 238, 239, 243, 248, 250, 256, 293-295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Львівської міської ради за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Громадської організації «За рівні права та можливості» та ОСОБА_4, про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії - закрити.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 (АДРЕСА_2; РНОКПП: НОМЕР_1) судовий збір, сплачений відповідно до квитанції №24 від 10.12.2018 року, в сумі 1409 (одна тисяча чотириста дев'ять) гривень 60 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту судового рішення складено в одному примірнику 25.03.2019 року.