Справа № 560/4213/18
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4213/18

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

21 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: не з'явився,

представника відповідача: Скригонюка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Ліквідаційна комісія УМВС України в Хмельницькій області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Ліквідаційна комісія УМВС України в Хмельницькій області про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судове засідання позивач не з'явився, однак на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, який прибув в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом №255 о/с від 12.10.2015 року позивач звільнений в запас на підставі пункту 64 "Б" (через хворобу).

Згідно висновку військово-лікарської комісії УМВС України та відповідно до свідоцтва про хворобу № 338 від 30.09.2015 року, захворювання позивача пов'язане із проходженням служби в ОВС.

Хмельницькою обласною МСЕК 02.11.2015 року позивача обстежено та встановлено ІІІ групу інвалідності пов'язану із проходженням служби в ОВС та видано відповідну довідку серії АВ № 0570731.

У 2015 році, у зв'язку із захворюванням, пов'язаним із проходженням служби в ОВС, встановленим військово-лікарською комісією УМВС України в Хмельницькій області (свідоцтво про хворобу № 338 від 30.09.2015 року), позивач отримав одноразову грошову допомогу.

17.01.2018 року в результаті повторного медичного огляду, Хмельницька обласна МСЕК встановила позивачу ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії АГ №0024394.

В подальшому позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності.

Управління МВС України в Хмельницькій області сформувало висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20.12.1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію" та направило його разом з поданими позивачем документами до МВС України для прийняття рішення.

Супровідним листом від 20.02.2018 року №15/2-566 МВС України повернуло вказані документи ліквідаційній комісії УМВС України в Хмельницькій області, як такі, що не відповідають вимогам законодавства. Посилаючись на пункт 4 Порядку № 850, МВС України вказало на відсутність у позивача права на отримання грошової допомоги, оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.

Не погодившись з відмовою у виплаті одноразової грошової допомоги, позивач звернувся з позовом до суду.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.05.2018 року вказаний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без розгляду документів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності. Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути документи про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 у зв'язку з встановленням ІІ групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХІІ та в порядку, визначеному пунктом 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.09.2018 у справі №822/1294/18 постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Листом №1221/121/29-2018 від 30.10.2018, Управління МВС України в Хмельницькій області повідомило позивача, що матеріали щодо виплати одноразової грошової допомоги повернуті МВС України без права на виплату, оскільки після первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років, тому правових підстав для призначення позивачеві одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності без установлення інвалідності працівника міліції" немає.

Також зазначеним листом позивача повідомлено, що на виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.05.2018 по справі №822/1294/18 матеріали разом із заявою повторно направлялися для прийняття рішення до МВС України, однак вони повернуті з відмовою у виплаті одноразової грошової допомоги.

Відповідно до листа МВС України від 24.10.2018 №15/2-3917, матеріали ОСОБА_3 не відповідають вимогам п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2018 №850 (далі - Порядок №850), та вказано що протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу інвалідності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Також у вищевказаному листі зазначено, що під час розгляду матеріалів ОСОБА_3 з'ясовано, що первинне установлення ОСОБА_3 3-ї групи інвалідності та відповідного ступеню втрати працездатності відбулося 28.10.2015 (виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 206700 грн.), при повторному огляді установлено ІІ групу інвалідності та відповідний ступінь втрати працездатності - з 17.01.2018, що перевищує установлений Порядком № 850 дворічний термін.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Перевіряючи дії відповідача на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ (далі - Закон №565-ХІІ) держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.

Частиною 6 ст.23 Закону №565-ХІІ передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівникові міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання ст.23 Закону №565-ХІІ, Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №850. Вказана постанова набрала чинності 31 жовтня 2015 року та є чинною на момент вирішення даного спору судом.

Згідно підп.2 п. Порядку №850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п.7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (п.7 Порядку №850).

МВС в місячний строк після надходження зазначених у п.8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п.9 Порядку №850).

Наведена норма імперативно вказує що МВС приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених п.14 Порядку №850, про відмову в призначенні грошової допомоги. Тобто, підстави для відмови у виплаті грошової допомоги перераховані у п.14 Порядку №850, згідно якого, призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: вчинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Крім вищенаведених підстав щодо відмови у виплаті грошової допомоги, п. 14 Порядку №850 не передбачає.

Згідно листа №15/2-3917 від 24.10.2018, МВС України з посиланням на п. 4 Порядку №850 повторно відмовило позивачу у виплаті грошової допомоги посилаючись на те, що первинне установлення позивачеві втрати працездатності відбулося 28.10.2015, при повторному огляді установлено ІІ групу інвалідності та відповідний ступінь втрати працездатності - з 17.01.2018, що перевищує встановлений Порядком №850 дворічний термін.

Відповідно до п. 4 Порядку №850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

В п. 4 Порядку №850 передбачено, що право на одноразову грошову допомогу у працівника міліції виникає, якщо він після повторного огляду отримав вищу групу інвалідності. Ця норма чітко передбачає право працівника на повторний переогляд протягом двох років, якщо для цього будуть підстави, але не обмежується двома роками.

Відповідно до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 3 грудня 2009 року, повторний огляд інвалідів з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров'я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один-три роки.

У зв'язку із вищенаведеним, посилання відповідача на п. 4 Порядку №850, як на підставу відмови у виплаті одноразової грошової допомоги є протиправним.

При цьому суд враховує, що інвалідність позивача виникла з причини травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 Верховиний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним ті таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на протиправність відмови МВС України щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги позивачеві, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності, а також те, що позивач повторно звертається до суду, належним способом захисту порушеного права є зобов'язання МВС України прийняти рішення про призначення ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням з 17.01.2018 інвалідності ІІ - ої групи, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосуванні практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права, необхідно зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Беручи до уваги ст.13 Конвенції, яка вказує про те, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави_(п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Сhahal v. Тhе United Kingdom, (22414/93) [1996] ЕСНR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання МВС України вчинити дії щодо виплати позивачу одноразової допомоги суд зазначає наступне.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у п.8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п.9 Порядку №850). Тобто відповідач лише приймає рішення про призначення грошової допомоги, а тому у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання МВС України вчинити дії щодо виплати позивачу одноразової допомоги необхідно відмовити, оскільки вчинення дій щодо виплати такої допомоги відноситься до компетенції керівника органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції.

Крім того, апелянтом було подано до суду клопотання про повернення надміру сплачених коштів за подання апеляційної скарги у сумі 982,80 грн., що підтверджується відомостями із сайта "Edata" від 06.02.2019 року.

Відповідно до ч.2 ст. 132 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно із ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (п.1 ч.1). У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми (ч.2).

Враховуючи вищезазначене, а також те, що відповідно до відомостей із сайта "Edata" від 06.02.2019 року апелянтом сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2040,00 грн., а відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги) розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на постанову у не майновому спорі становить 1057,20 грн., тобто (150% х 704,80 грн.). Тобто, апелянтом було надміру сплачено кошти у розмірі 982,80 грн., а тому клопотання підлягає задоволенню.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 січня 2019 року - без змін.

Повернути Міністерству внутрішніх справ України з Державного бюджету України переплачену суму судового збору у розмірі 982,80 грн. (дев'ятсот вісімдесят дві гривні 80 копійок).

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 березня 2019 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Курко О. П. Матохнюк Д.Б.