Справа № 635/240/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 р.Справа № 635/240/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Ральченка І.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 10.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Пілюгіна О.М., с. Покотилівка, Харківська область, повний текст складено 10.12.18 року по справі № 635/240/18

за позовом ОСОБА_2

до Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про оскарження дій субєкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності та просить скасувати постанову інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції Полтавської області ОСОБА_1 серії БР № 640661 від 14 грудня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 14 грудня 2017 року о 20:50 він керував автомобілем Volvo FH 12, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по автодорозі М-03 «ХарківКиївДовжанський» на 344 км був зупинений інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції Полтавської області ОСОБА_1, оскільки на його думку позивач перевозив великогабаритний вантаж ширина якого складає 2,8 м без дозволу відповідних органів, чим порушив пункт 22.5 ПДР України. Після чого, інспектор виніс постанову серії БР № 640661 про застосування до позивача адміністративного стягнення за ст. 132-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень. Позивач не згоден з винесеною постановою та вважає її незаконною, необґрунтованою та такою що винесена з грубим порушенням його прав і чинного законодавства України, оскільки в мотивувальній частині вказаної постанови відсутні посилання на докази, які б підтверджували факт вимірювання транспортного засобу яким керував позивач, за результатами якого встановлено, що габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у п. 22.5 ПДР України, що давало б підстави віднести транспортний засіб до великогабаритного і якими обґрунтовується рішення про винесення інспектором патрульної поліції про накладення адміністративного стягнення за ст. 132-1 КУпАП. Крім того, інспектор грубо порушив конституційні права позивача та всупереч вимогам законодавства не надав можливості бути присутнім при розгляді справи, не надав змоги скористуватися юридичною допомогою адвоката та підготуватись до розгляду справи.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 10.12.2018р. адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано протиправними дії інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції Полтавської області ОСОБА_1 щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та скасувати постанову серії БР № 640661 від 14 грудня 2017 року про застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ст. 132-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень. Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП у відношенні ОСОБА_2 закрито.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції Полтавської області ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального права, що потягло за собою звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності внаслідок скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до рішення суду І інстанції відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, тому суд розглянув справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів. Однак, зазначає, що до УПП в Полтавські області ДПП надійшла лише повістка 02.07.2018, при цьому розгляд справи призначено на 16.07.2018 (копія повістки та конверту додається). У зв'язку із неможливістю підготуватися до судового засідання в такий термін та відсутності у відповідача копії позовної заяви, 13.07.2018 було направлено клопотання із проханням про перенесення розгляду справи та надання копії позову із додатками (копія клопотання та підтвердження його направлення на електронну адресу суду додається). Однак, жодних документі на адресу відповідача більше не надходило і лише 21.01.2019 надійшло рішення у даній справі, яким скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення та закрито провадження по справі. Таким чином, судом було порушено вимоги ст. 174 КАС України, а саме не надіслано відповідачеві копії позову з додатками до нього, для надання можливості підготувати відзив проти позову. Крім того, було порушено ст. 205 КАС України, а саме розглянуто справу 10.12.2018 без повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання. Також зазначає, що вважає необгрунтованим визнання дій інспектора при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення протиправними. Зважаючи на вищевикладене просить скасувати постанову Харківського районного суду Харківської області від 10.12.2018 по адміністративній справі № 635/240/18 за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БР № 640661 від 14.12.2017.1.Ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Окрім того, за правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за номером телефону, що підтверджується телефонограмою від 21.03.2019р. (а.с. 68).

Відповідач повідомлений на електронну адресу, яка містяться а матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що що згідно постанови інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції Полтавської області ОСОБА_1 серії БР № 640661 від 14 грудня 2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі до ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення за ст. 132-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень за те, що 14 грудня 2017 року о 20:50 він керував автомобілем Volvo FH 12, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по автодорозі М-03 «ХарківКиївДовжанський» 344 км та перевозив великогабаритний вантаж ширина якого складає 2,8 м без дозволу відповідних органів, чим порушив пункт 22.5 Правил дорожнього руху України.

Це підтверджено копією постанови інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції Полтавської області ОСОБА_1 серії БР № 640661 від 14 грудня 2017 року.

Заперечення щодо змісту оскаржуваної постанови постанови серії БР № 640661 від 14 грудня 2017 року позовна заява та апеляційна скарга не містить.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КупАП), Законом України «Про автомобільні дороги», який визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 1061, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 1162, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 1644, статтею 1751 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 1811, частина перша статті 182, статті 183, 184, 1892, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до суду у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Статтею 132-1 КУпАП встановлено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути обєктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський зобовязаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі ОСОБА_3 № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те , що порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч.1 ст.31 та ст.40 Закону України Про національну поліцію.

При цьому, норма статті 31 Закону України Про національну поліцію є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України Про національну поліцію.

Пункт 2 частини 1 ст. 40 Закону України Про національну поліцію чітко встановлює порядок використання техніки в правовідносинах щодо безпеки дорожнього руху, види техніки та умови її використання.

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 40 Закону України Про національну поліцію встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Обов`язковою умовою її використання є виконання частини 2 ст. 40 Закону України Про національну поліцію.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

В порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем ПДР, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото- чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб'єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення.

У відповідності до ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 затверджено Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, відповідно до п. 16 яких перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, згідно п. 3 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 22.5 ПДР встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Абз. 3 ст. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879, передбачено , що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно із підп. 4 п. 2 Порядку габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно- вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Відповідно до п.2, 6 Порядку вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання, які мають нормовані метрологічні характеристики, габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу і здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до п.п. 16, 18, 19 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль. За результатами точного габаритно- вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Відповідно до п. 5 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 № 1007/1207 (далі - Порядок № 1007/1207) працівники відповідних підрозділів МВС під час здійснення габаритно-вагового контролю: здійснюють зупинку транспортних засобів для проведення габаритно-вагового контролю у випадках, передбачених підпунктом б пункту 4 цього Порядку, з дотриманням Правил дорожнього руху; здійснюють перевірку у водія великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформленого та виданого в установленому законодавством порядку. У разі відсутності такого дозволу вживають заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом; у разі виявлення порушень правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, у тому числі за результатами здійснення їх габаритно-вагового контролю, вживають заходів реагування, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законодавчими актами.

Відповідно до пп.пп. 4-8 п. 4 Порядку № 1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю; реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

Згідно п. 2.4-2 ПДР у разі виявлення під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється до отримання в установленому порядку дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, про що складається відповідний акт.

Пунктом 25 Порядку № 879 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів складають акт за формою, встановленою Мінінфраструктури, з оперативним повідомленням відповідного підрозділу МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху.

Згідно п. 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до пп.пп. 7-9 п. 2 Порядку № 879 місце здійснення габаритно-вагового контролю - спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази про перевищення спірним транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, оскільки така ймовірність порушення визначена працівником поліції, як не уповноваженою на це особою, а також не зазначено яким технічним засобом вимірювання з нормованими метрологічними характеристиками такі заміри проводилися.

Відповідач ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акта про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів чи інших документів на підтвердження зпроведення габаритно-вагового контролю не надав.

Доказів, які б підтверджували порушення позивачем п. п. 22.5 ПДР України відповідач ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції не надав.

Об'єктивних доказів, свідчень або інших відомостей, необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем ПДР відповідачем надано не було. Доказів їх наявності відповідачем до суду не надано.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У позовній заяві ОСОБА_2 факт вчинення порушення ПДР не визнає.

Тобто доказ на підставі якого прийнята постанова, який підтверджує скоєння позивачем правопорушення є відсутнім.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази які б беззаперечно свідчили про те, що позивач перевозив вантаж, маса якого перевищила фактичну допустиму масу, чим порушив п. 22.5 ПДР України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 26.04.2018 р. у справі № 338/855/17.

З урахуванням вищезазначеного, відсутності доказі вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відсутність доказів здійснення відповідачем габаритно вагового контролю, доводи апеляційної скарги стосовно правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Крім того, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга відповідача, жодних доводів щодо суті спору не містить.

Щодо доводів відповідача з приводу протиправності задоволення позову в частині визнання неправомірними дій поліцейського під час розгляду справи та застосування адміністративного штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність у спірному випадку визнати неправомірними дії інспектора патрульної поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

У відповідності до приписів ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції), ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України (у чинній редакції), предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних правовідносин.

Таким чином, обов'язковою ознакою рішень, дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер.

В силу ч.1 ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

У свою чергу, особа, що притягнута до адміністративної відповідальності, наділена правом оскарження зазначеної постанови.

Колегія суддів зазначає, що не дії відповідача, а його рішення у формі постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності породжує для позивача певні правові наслідки і має обов'язковий характер.

У даному випадку Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_4, передбаченого ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесено оскаржувану постанову від 14.12.2017 року, якою і притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що дії відповідача щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності самі по собі не містять владно-управлінських ознак, оскільки юридичні наслідки для особи у даному випадку має лише рішення у формі постанови, яким останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними відповідних дій інспектора, оскільки, як зазначено вище, не діями відповідача, а його рішенням (оскаржуваною постановою), позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до статті 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов'язків.

Згідно з частиною другою статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, відповідач законом наділений повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень від імені органів Національної поліції.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо визнання неправомірними дії відповідача щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що заявлений позов такої вимоги не містить.

Таким чином, рішення суду в частині визнання протиправними дії інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції Полтавської області ОСОБА_1 щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та скасувати постанову серії БР № 640661 від 14 грудня 2017 року про застосування до ОСОБА_2 адміністративного стягнення за ст. 132-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень підлягає скасуванню, з прийняттям в цій частині нового рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги, стосовно того, що судом першої інстанції було порушено ст. 205 КАС України, а саме розглянуто справу 10.12.2018 без повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 286 КАС України встановлено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду окремих категорій адміністративних справ визначені в статті 268 КАС України, згідно якої у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Колегія суддів зазначає, згідно довідки секратаря Харківського районного суду Харківської області, розгляд справи 20.11.2018р. у звязку із знеструмленням будівлі суду справу № 635/240/18 знято з розгляду, рознгляд справи призначено на 10.12.2018р. о 10:30 год (а.с. 39).

10.12.2018р. Харківським районним судом Харківської області, справу розглянуто по суті. В рішенні суду першої інстанції зазначено, що відповідач, в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, тому суд розглянув справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів.

Проте, колегія суддів зазначає, що згідно поштового повідомлення про вручення, Інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області судові повістку на 10.12.2018р. отримав 18.12.2018р. (а.с.46). Будь яких інших доказів, належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми ст. 268 КАС України, та належним чином не повідомлено відповідача по справі про дату, час та розгляд справи.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищенаведе, порушення судом першої інстанції п.3 ч.3 ст. 317 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.

Щодо посилань відповідача, в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 174 КАС України, а саме не надіслано відповідачеві копії позову з додатками до нього, для надання можливості підготувати відзив проти позову, колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи, дійсно відсутні докази отримання відповідаче мкопії позову з додатками до нього, проте, колегія суддів зазначає, що до початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції, відповідач мав достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та надання додаткових пояснень щодо суті спору та адміністративного правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що з урахуванням ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 286, скасовуючи оскаржувану постанову, суд має право закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що рішенням суду постанову БР № 640661 від 14 грудня 2017 року про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП, скасовано, у зв'язку з відсутністю доказів вчинення адміністративного правопорушення, з урахуванням п.3 ч. 3 ст. 286 КАС України справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 10.12.2018 року по справі № 635/240/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати постанову інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції Полтавської області ОСОБА_1 серії БР № 640661 від 14 грудня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень.

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП по якій винесено постанову серії БР № 640661 від 14 грудня 2017 року .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_3