Справа № 554/447/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 р.Справа № 554/447/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Чалого І.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 29.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Микитенко В.М., м. Полтава, по справі № 554/447/19

за позовом Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

до ОСОБА_1

про продовження строку затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України,

ВСТАНОВИВ

Позивач, Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (далі по тексту - УДМСУ в Полтавській області) 22.01.2019 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, відповідач) , в якому просив суд: продовжити строк перебування громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, що розташований за адресою : АДРЕСА_1, строком на шість місяців.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30.07.2018 по справі № 554/5894/18 громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 затримано з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України. 31.07.2018 відповідача поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Шестимісячний строк спливає 31.01.2019. На даний час інформація щодо встановлення особи відповідача, з метою підготовки відповідних документів для його подальшого видворення, в УДМС України в Полтавській області відсутня.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29.01.2019 по справі № 554/447/19 адміністративний позов - задоволено повністю.

Продовжено строк затримання особи громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, строком на шість місяців.

Рішення допущено до негайного виконання.

Організацію виконання рішення покладено на Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про відсутність жодного законодавчого обґрунтування для продовження строку тримання його у Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, оскільки постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2018 по справі № 554/5894/18 скасовано рішення суду про першої інстанції в частині видворення відповідача за межі України, отже, відсутня основна мета затримання відповідача та поміщення його до пункту - видворення. Вказав, що не перешкоджав ідентифікації своєї особи, натомість, сприяв цьому, неодноразово надавав позивачу копію свого паспорту, зокрема, 12.01.2019 ОСОБА_1 направив позивачу листа з повідомленням про бажання співпрацювати та копію свого паспорту серія номер НОМЕР_1, виданого державними органами Бангладеш 17.08.2017. Однак, ця обставина була позивачем проігнорована. Отже, в даному випадку відсутні передбачені законом умови для продовження строку затримання та ідентифікації та забезпечення примусового видворення (відсутність співпраці з боку іноземця з органами Державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його походження). Вважає, що лист від адміністрації Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на який посилається позивач, не може бути достовірним доказом ухилення відповідача від ідентифікації, оскільки не вказує на його відмову, жодних заяв про відмови від заповнення анкети для ідентифікації відповідач не підписував. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не зазначено в мотивувальній частині рішення, чому суд вирішив продовжити строк затримання та не взяв до уваги те, що відповідач неодноразово звертався з копією паспорта до позивача.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач в апеляційній скарзі просив розглянути справу без його участі.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30.07.2018 у справі №554/5894/18 задоволено адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про затримання для ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк 6 місяців та примусове видворення з України.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2018 апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30.07.2018 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про примусове видворення за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, а в решті залишено без змін.

За рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.07.2018 громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, було поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Шестимісячний строк, на який може бути затримано та поміщено особу, спливає 31.01.2019.

З метою забезпечення видворення відповідача УДМС в Полтавській області вживалися заходи щодо його ідентифікації та документування.

Так, почесному Консулу Народної Республіки Бангладеш у м. Київ, Шевченко Т.С. неодноразово направлялися відповідні листи № 5301.6-19613/53.1-18 від 11.10.2018, № 5301.6-312/53.1-19 від 09.01.2019.

Крім того, відповідачем до департаменту консульської служби МЗС України було направлено листа № 5301.6-313/53.1-19 від 09.01.2019.

Згідно з листом Чернігівського пункту тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі по тексту - ПТПІ) № 09-02/1544 від 20.09.2018 року громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 відмовився від заповнення запропонованої анкети до Посольства Народної Республіки Бангладеш з особистих міркувань. На сьогодні відповіді УДМС не отримало, документи, необхідні для ідентифікації іноземця, відсутні.

Посилаючись на ст.289 Кодексу адміністративного судочинства України, УДМС України в Полтавській області звернулось до суду з цим позовом про продовження строку затримання ОСОБА_1 у Чернігівському ПТПІ строком на 6 місяців.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутня будь-яка інформація з країни громадянської належності відповідача, необхідна для ідентифікації особи, а також з того, що на запити позивача не надано відповіді ані з Консульства Народної Республіки Бангладеш, ані з Департаменту Консульської служби МЗС України, ані з Посольства Народної Республіки Бангладеш. За таких умов неможливо забезпечити примусове видворення особи, тому відповідно до законодавства є підстави для продовження строку перебування іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частинами 11-13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.

Аналогічні положення викладені в пункті 12 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 № 141.

Таким чином, у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення слід встановити одночасну наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його походження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач у справі громадянин Республіки Бангладеш ОСОБА_1 потрапив на територію України не законним шляхом.

Вказані обставини встановлені рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30.07.2018, згідно з яким громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 затриманий з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянств, які незаконно перебувають в Україні, та примусово видворений за межі території України після завершення процедури його ідентифікації.

31.07.2018 відповідача було поміщено до Чернігівського ПТПІ, що підтверджується актом приймання-передачі іноземця або особи без громадянства (а.с.7).

УДМС України в Полтавській області вказує, що відповідач не має документа, який дає йому право на виїзд з України.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що 31.07.2018, 11.10.2018 та 09.01.2019 ним надіслані листи до Почесного консульства народної Республіки Бангладеш у м. Київ, в яких просив надати документи, що посвідчують особу ОСОБА_1.

Крім того, позивач вказує, що 09.01.2019 звертався з листом до Департаменту консульської служби МЗС України.

Разом з тим, УДМС України в Полтавській області у позові не вказано, якого змісту листи ним направлялись до вказаних установ.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в листі № 5301.6.1-14606/53.3-18 на ім'я Почесного Консула Народної Республіки Бангладеш у м. Київ Шевченко С.Т., надісланому в день затримання відповідача, УДМС України в Полтавській області повідомлено вказану посадову особу про затримання громадянина Бангладеш ОСОБА_1, поміщення його у Чернігівський ПТПІ та про відсутність у нього документа, що дає право на виїзд з України.

Листом від 11.10.2018 та від 09.01.2019 УДМС України в Полтавській області просило Почесного Консула Народної Республіки Бангладеш у м. Київ надати допомогу у ідентифікації відповідача та документуванні його паспортним документом або свідоцтвом на повернення, а також повідомлено, що вказаний громадянин відмовився від заповнення анкети визначеного консульською установою зразка. При цьому, як вбачається з цих листів, позивачем надано до них копію свідоцтва про народження позивача та його фотокартки.

Листами від 24.10.2018, 06.12.2018 та від 09.01.2019 на ім'я заступника директора Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України Синявського П.М. позивач просив надати допомогу у сприянні ідентифікації та документуванні громадян Народної Республіки Бангладеш, зокрема, і ОСОБА_1, з метою виконання рішення суду про примусове видворення з України вказаних громадян.

Позивачем також надано копію листа № 5301.6-286/53.3-19 від 09.01.2019 на ім'я Департаменту Консульської служби Міністерства закордонних справ України, яким УДМС України в Полтавській області просило надати допомогу у ідентифікації та документуванні паспортним документом або свідоцтвом на повернення громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, з метою забезпечення виконання судового рішення про затримання з метою ідентифікації та видворення за межі України.

Разом з тим, позивачем не було враховано, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.10.2018 по справі № 554/5894/18 частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 липня 2018 року по справі № 554/5894/18 скасовано в частині задоволених вимог про примусове видворення відповідача за межі території України.

Прийнято в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про примусове видворення за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовлено. В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 липня 2018 року по справі № 554/5894/18 залишено без змін.

Крім того, відповідачем не надано жодного доказу фактичного направлення вказаних вище запитів та листів.

Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою спільним Наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі по тексту - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Згідно з пунктом 2.7 Інструкції у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Колегія суддів зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази направлення засобами поштового, фельд'єгерського, факсимільного або іншого засобу зв'язку як первинних запитів, так і повторних запитів через Департамент консульської служби МЗС України до компетентних органів країни походження відповідача щодо ідентифікації громадянина відповідача.

Крім того, слід відмітити, що лист на ім'я Почесного Консула Народної Республіки Бангладеш від 31.07.2018, складений у день затримання відповідача та поміщення його до Чернігівського ПТПІ, має інформаційний характер, оскільки лише повідомляє про затримання відповідача та відсутність у нього документу, що дає право на виїзд з України. Питання про документування відповідача паспортним документом у ньому не порушується (а.с.8).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що належних доказів, які свідчать про те, що позивач в повній мірі реалізував свої повноваження щодо ідентифікації іноземця, Управлінням Державної міграційної служби України в Полтавській області не надано.

З приводу доводів позивача про відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації, колегія суддів відмічає, що 15.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до УДМС України в Полтавській області з листом та надав фотокопію свого паспорту з метою прискорення ідентифікації (а.с.27, 31-32).

Вказана обставина мала місце до звернення УДМС України в Полтавській області до суду з цим позовом (22.01.2019).

Проте, позивач не надав суду доказів того, що ним вжито заходи перевірки вказаних паспортних даних, а також того, що час до закінчення терміну перебування відповідача за рішенням суду (до 31.01.2019) після отримання копії паспорту 15.01.2019 був недостатнім для ідентифікації особи відповідача.

Надана позивачем копія листа УДМС України в Полтавській області від 15.01.2019 на адресу Чернігівського ПТПІ свідчить лише про те, що позивач в черговий раз звернувся до адміністрації Пункту з проханням сприяти заповненню громадянами Бангладеш, у тому числі й відповідачем по справі, анкети за формою, визначеною Посольством Народної Республіки Бангладеш.

Листом Чернігівського ПТПІ від 18.01.2019 позивача повідомлено, що вказані у запиті громадяни Бангладеш відмовились від заповнення анкет з власних міркувань у зв'язку з небажанням повертатися до країни громадянської належності.

Між тим, жодної особистої заяви або іншого доказу відмови ОСОБА_1 від заповнення анкети позивачем не надано.

Крім того, твердження про відмову відповідача від заповнення анкети та небажання сприяти його ідентифікації спростовуються фактом надання ОСОБА_1 копії свого національного паспорту для прискорення його іднетифікації.

З огляду на встановлені обставини справи та враховуючи те, що чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Додатково колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до п "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Відповідно до пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не приймає доводи позивача про наявність обґрунтованих підстав для продовження строку перебування відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Пунктом 4 ч .1 статті 317 КАС України визначено, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частина 2 статті 317 КАС України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 271, 272, 289, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 29.01.2019 року по справі № 554/447/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді І.С. Чалий С.П. Жигилій