Справа № 264/768/19
Суддя: Матвєєва Ю. О.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/768/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2019 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області в особі судді Матвєєва Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти №2 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в м.Маріуполі ОСОБА_2 з приводу рішення субєкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про визнання дій неправомірними та скасування постанови про адміністративне правопорушення від 17 січня 2019 року серії АР № 878037, винесеної поліцейським роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП ОСОБА_2, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 140 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень. Так, відповідно до постанови, позивач біля будинку 116 по вул.Заозерній в м.Маріуполі розмістив плакат рекламного значення на опорі ЛЕП в червоних смугах в безпосередній близькості до проїжджої частини, не маючи згоди уповноваженого підрозділу Національної поліції.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що саму постанову від інспектора поліції він не отримував, а отримав поштою 19 січня 2019 року. Як доказ, при складанні постанови, інспектор поліції надав позивачу для огляду фотографії з мобільного телефону, на якому був покажчик зі стрілкою та написом «шиномонтаж». Між тим, позивач зауважив, що з даного фото не вбачається, коли воно було зроблено та на який носій. Позивач не погодився з доводами інспектора поліції, що спірна табличка є рекламоносієм. За якими критеріями інспектором класифіковано спірний покажчик як рекламу, позивачу не було розяснено, а також, при складанні постанови інспектором не зясовано особи, що встановила спірний обєкт. Позивач заперечує факт порушення вимог чинного законодавства.

Позивач в судове засідання не зявився, його інтереси представляє ОСОБА_3

Представник позивача в судове засідання не зявилась, підтримала позовні вимоги та додатково в своїй заяві зауважила, що ОСОБА_1 не є власником приміщення «Шиномонтаж», на який вказує покажчик зі стрілкою, установкою вказаного покажчика позивач не займався, отже не може бути субєктом правопорушення. Просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, відзив на позовні вимоги не надав. Направив на адресу суду заяву про витребування з Кальміуського ВДВС додаткових матеріалів по справі.

Між тим, суд відмовив в задоволенні вказаного клопотання, оскільки воно не містить в собі всіх відомостей, необхідних для направлення запиту. У подальшому, клопотання уточнено відповідачем не було.

Оскільки сторони в судове засідання не зявилися, для розгляду справи немає перешкод, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.3 ст. 194, ч.9 ст. 205 КАС України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 17 січня 2019 року постановою серії АР № 878037, винесеною поліцейським роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області ДПП ОСОБА_2 позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 140 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об'єкт та об'єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.2 ст.140 КпАП України, що на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення полягало у розміщенні плакату рекламного значення на опорі ЛЕП в червоних смугах в безпосередній близькості до проїжджої частини, не маючи згоди уповноваженого підрозділу Національної поліції.

При цьому, доведеність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Так, позивачем було надано суду НОМЕР_1/2013 розміщення елемента зовнішнього художнього оформлення від 12 травня 2014 року, який було узгоджено з Управлінням по адміністративному району, Управлінням Державтоінспекції, Інспекцією міської ради з благоустрою м.Маріуполя, а також з ПЕМ м.Маріуполя, та видано Головним управлінням містобудування і архітектури Маріупольської міської ради. Відповідно до вказаного паспорту, видом елементу є: елементи зовнішнього художнього оформлення та покажчик, розташування за адресою: Іллічівський район, вул.Заозерна,115, замовник: ФОП ОСОБА_4.

Крім того, позивачем зазначено, що на теперішній час спірний покажчик демонтовано, оскільки не несе інформативності та у підтвердження вказаного факту, надано відповідні фотографії.

Однак, в ході судового розгляду відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачем зазначених у оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень, оскільки не надано жодного документу або відео-, фото-фіксування.

Відтак, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.140 КпАП України, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивача у цьому адміністративному правопорушенні не довів, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого постанова підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 139, 243-246 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора роти №2 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в м.Маріуполі ОСОБА_2 з приводу рішення субєкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення від 17 січня 2019 року серії АР № 878037 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КпАП України скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.140 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Ю. О. Матвєєва