Справа № 520/10837/18
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

21.03.2019 р. справа №520/10837/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Старосєльцевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кіт С.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АМО1"до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

Ухвалою суду від 03.12.2018р. прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 30.01.2019р. продовжено проведення підготовчого провадження на 30 днів. Ухвалою від 28.02.2019р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 21.03.2019р.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «АМО1» (далі за текстом позивач, ТОВ, Товариство, платник) у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Харківській області від 06.07.2018 року №3, №3, №3, №3.

Підставами позову є доводи про вигаданість і надуманість викладених в акті перевірки висновків про порушення закону з питань оподаткування. Заявник наполягав, що податкових правопорушень не вчиняв, податок на прибуток та податок на додану вартість обчислював вірно. Стверджував, що несвоєчасна реєстрація податкових накладних відбулась з вини контролюючого органу. Наголошував, що правильно не утримував податок з виплат резиденту Республіки Білорусь, так як саме такий порядок дій передбачений міжнародним договором.

Відповідач, Головне управління ДФС у Харківській області з поданим позовом не погодився.

Підставами заперечень проти позову є доводи про те, що проведена перевірка показала на формування Товариством видатків з податку на прибуток та податкового кредиту з ПДВ за нереальними господарськими операціями у межах нікчемних правочинів. Указував, що несвоєчасна реєстрація податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі за текстом - Єдиний реєстр) мала місце у дійсності, а її причини у силу закону не мають юридичного значення. Зауважував, що підставою для неутримання податку з виплат резиденту Республіки Білорусь має бути відповідна довідка, яка до перевірки не подавалась.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, повно виконавши процесуальний обов'язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з'ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом установлено, що з 12.03.2018р. по 30.03.2018. працівниками контролюючого органу - ГУ ДФС у Харківській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «АМО1» з питань дотримання податкового законодавства за період 01.01.2015р.-31.12.2017р., валютного законодавства за період 01.01.2015р.-31.12.2017р., законодавства з справляння єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період 01.01.2015р.-31.12.2017р.

Результати проведеної перевірки оформлені актом від 06.04.2018р. №1300/20-40-14-03-07/35973147.

З 07.05.2018р. по 14.05.2018р. працівниками контролюючого органу - ГУ ДФС у Харківській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «АМО1» з питань дотримання податкового, валютного законодавства, законодавства з справляння єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період 01.01.2015р.-31.12.2017р.

Результати проведеної перевірки оформлені актом від 21.05.2018р. №2024/20-40-14-03-07/35973147 (далі за текстом - Акт).

В тексті Акту викладені судження контролюючого органу про вчинення особою низки податкових правопорушень, а саме (у співвідношенні з предметом спору): п.п.134.1.1 ст.134 Податкового кодексу України за рахунок формування видатків за показниками первинних документів, складених за нереальними господарськими операціями у межах нікчемних правочинів; п.44.1 ст.44, п.п.14.1.36 ст.14, п.198.1 ст.198, п.198.2 ст.198, п.198.3 ст.198, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України за рахунок формування податкового кредиту з ПДВ за показниками первинних документів, складених за нереальними господарськими операціями у межах нікчемних правочинів; п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України за рахунок несвоєчасної реєстрації у Єдиному реєстрі виписаних Товариством податкових накладних; п.103.4 ст.103, п.103.4 ст.103, п.137.3 ст.137, п.п.141.4.2 ст.141 Податкового кодексу України за рахунок неутримання та неперерахування до бюджету податку з доходів нерезидентів.

06.07.2018р. з посиланням на Акт владним субєктом - ГУ ДФС у Харківській області були видані податкове повідомлення-рішення №3 про збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток у загальному розмірі 3.818.191,25грн. (основний платіж - 3.408.266,00грн.; штраф - 409.925,25грн.), податкове повідомлення-рішення № 3 про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість у загальному розмірі 619.224,00грн. (основний платіж - 412.816,00грн., штраф - 206.408,00грн.), податкове повідомлення-рішення № 3 про застосування 88.909,70грн. штрафу за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних у Єдиному реєстрі, податкове повідомлення-рішення №3 про збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток у загальному розмірі 2.295,00грн. за виплаченими нерезиденту доходами.

Як зясовано судом, фактичні мотиви рішень контролюючого органу про збільшення грошових зобовязань з податку на прибуток та податку на додану вартість у даному конкретному ґрунтуються на: 1) узагальнення податкової інформації, 2) відомості судових актів у досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні, 3) протокол допиту свідка, 4) Єдиний реєстр податкових накладних, 5) звітність 1-ДФ контрагентів платника.

Оцінюючи юридичну спроможність цих мотивів владного субєкта, суд зазначає, наступне.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) Європейським судом з прав людини фактично надане тлумачення змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та принципу верховенства права, згідно з яким (слід розуміти тлумаченням) національне законодавство має бути чітким та узгодженим, відповідати вимозі «якості» закону, забезпечувати адекватний захист осіб від свавільного втручання у права заявника, а у разі протилежного (тобто у разі неоднозначного трактування норми права) підлягає застосуванню найбільш сприятливий для невладного субєкта підхід.

Визначаючись з приводу кваліфікації як доказу вчинення особою податкового правопорушення складеного контролюючим органом офіційного письмового документа Узагальнення податкової інформації (Опрацювання податкової інформації, Зведеної податкової інформації тощо), суд зазначає, що створення цього письмового документа відбувається поза межами ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк згідно з приписами ст.ст.20, 62, 75-86 Податкового кодексу України способами здійснення податкового контролю є виключно перевірки та звірки.

При цьому, у силу п.86.8 ст.86 Податкового кодексу України доказом по справі про вчинення податкового правопорушення може бути не будь-який акт перевірки, а лише той акт, за яким було винесено податкове повідомлення-рішення.

Відтак, суд не знаходить правових підстав для кваліфікації цього письмового документа контролюючого органу як доказу у справі про вчинення податкового правопорушення.

Визначаючись стосовно кваліфікації як доказу вчинення особою податкового правопорушення пояснень керівника контрагента платника (засновника контрагента платника), суд відмічає, що згідно з ст.83 Податкового кодексу України підставою для висновків податкової перевірки може бути, зокрема, податкова інформація.

За визначенням ст.16 Закону України «Про інформацію» під податковою інформацією слід розуміти сукупність відомостей і даних, що створені або отримані субєктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності.

До субєктів інформаційних відносин згідно з ст.4 Закону України «Про інформацію» належать, зокрема, і субєкти владних повноважень.

Відповідно до ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України «Про доступ до публічної інформації» субєктами владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Між тим, процесуальні документи, котрі складені у порядку Кримінального процесуального кодексу України (у тому числі і протоколу допиту свідка), створюються не субєктами владних повноважень, а органами досудового розслідування, тобто субєктами права, що виконують публічну правоохоронну, а не управлінську функцію.

Відтак, ці процесуальні документи є виключно документами кримінального провадження із правовим статусом доказів вчинення кримінального правопорушення і у силу цього не містять жодної податкової інформації у розумінні ст.16 Закону України «Про інформацію».

Окремо суд бере до уваги, що працівники оперативних підрозділів у силу дії прямого застереження ч.2 ст.41 Кримінального процесуального кодексу України взагалі не мають повноважень діяти поза межами письмових доручень прокурора, слідчого, детектива.

Відтак, протокол допиту, складений працівником оперативного підрозділу без посилання на одержане від прокурора чи слідчого письмове доручення або без посилання на включення до складу слідчої групи, не має жодної юридичної сили, адже створений з порушенням ч.2 ст.19 Конституції України.

Юридичної дії не мають також і письмові пояснення осіб, отримані працівниками податкової міліції поза межами кримінального провадження, позаяк повноваження на відбирання пояснень не надані працівникам податкової міліції жодним діючим актом законодавства України.

Натомість суд вважає, що як протоколи допиту осіб, зі змісту яких випливає факт непричетності допитаних громадян до заснування чи керівництва субєктами господарювання юридичними особами, так і письмові пояснення громадян аналогічного змісту згідно з ч.1 ст.214 КПК України є виключно підставою для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідних даних та початку досудового розслідування.

Використання таких протоколів допиту у якості доказів вчинення податкового правопорушення у розумінні ст.109 Податкового кодексу України законом не передбачено і суперечить меті та призначенню кримінального судочинства, оскільки ці показання громадян є доказами саме у кримінальному провадженні, котрі мають бути оцінені саме кримінальним судом під час постановлення вироку.

Можливість оцінки доказів, добутих у межах кримінального провадження, адміністративним судом законом прямо не передбачена і суперечить запровадженому Законом України «Про судоустрій і статус суддів», КАС України, КПК України правилу розподілу судових справ за предметною юрисдикцією.

У будь-якому разі така оцінка не може здійснюватись без урахування правил КПК України та без виконання приписів ст.ст.84-89, 95-96 КПК України, що в контексті оцінки показань свідка означає потребу у безпосередньому допиті громадянина у судовому засіданні.

Як слідує з тексту Акту перевірки, при винесенні спірних рішень владний субєкт не перевіряв ані додержання закону у процедурі допиту осіб чи у процедурі отримання письмових пояснень, ані добровільності надання показань та їх достовірності, ані актуальності показань у часовому аспекті.

За таких обставин, суд не знаходить правових підстав для визнання долучених до справи пояснень громадян (у тому числі і протоколів допиту свідків) належними та допустимими доказами скоєння особою податкового правопорушення.

Визначаючись стосовно кваліфікації як доказу вчинення особою податкового правопорушення відомостей ухвалених судом процесуальних документів на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні, окружний адміністративний суд вважає, що і ці відомості не можуть бути кваліфіковані як належні та допустимі докази вчинення особою податкового правопорушення, адже означені документи за своєю правовою суттю та юридичною природою містять не остаточну кваліфікацію (юридичну оцінку) певних обставин фактичної дійсності органами судової влади, а лише визнання судом достатності рівня обґрунтованості припущень органів досудового розслідування про можливість (ймовірність) вчинення протиправних діянь.

Продовжуючи розгляд справи і перевіряючи відповідність закону оскаржених рішень владного субєкта суд зазначає, що з 01.01.2011 року правовідносини з приводу справляння податку на прибуток унормовані приписами розділу ІІІ Податкового кодексу України, а правовідносини з приводу справляння податку на додану вартість регламентовані приписами розділу V Податкового кодексу України.

Аналізуючи положення норм розділу V Податкового кодексу України, в кореспонденції з приписами ст.ст. 215, 216, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України суд дійшов висновку, що платник податків може правомірно реалізувати право на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ у разі одночасного існування сукупності таких обставин як: 1) отримання від контрагента-постачальника первинних документів без дефекту форми, змісту (тобто відтворення всіх обовязкових за законом реквізитів, з детальним описанням суті та показників господарської операції) чи походження (тобто створення документу реально існуючим субєктом права) або проведення операції списання безготівкових коштів з банківського рахунку в оплату вартості товару (роботи, послуги); 2) відсутність наміру на безпідставне одержання податкової вигоди; 3) реальне проведення платником податків господарської операції в умовах звичайної господарської діяльності, яка здійснюється з дотриманням засад розумності, виваженості, добросовісності, сумлінності та спрямована на отримання позитивного економічного результату; 4) настання події виникнення права на податковий кредит; 5) реєстрація контрагентом-постачальником податкової накладної в Реєстрі податкових накладних.

Згідно з п.п.134.1.1 ст.134 Податкового кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Отже, визначальне значення для обчислення податку на прибуток мають саме правила обрахування показників фінансової звітності, а відтак, правила обчислення доходу і витрат за ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні.

Разом із тим, суд вважає, що при обчисленні податку на прибуток мають також додатково враховуватись положення п.14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу України (стосовно змісту господарської діяльності) та положення ст.ст. 215, 216, 228 Цивільного кодексу України і ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України (стосовно юридичних наслідків вчинення нікчемних правочинів).

Оцінивши приєднані до справи докази, суд зясував такі обставини спору.

По епізоду взаємовідносин з ТОВ «СІНКЕР»

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій позивачем подано до суду: 1-1) договір купівлі-продажу № 03-14/2 від 14.03.2016 р., 1-2) специфікації: №1 на загальну суму 95770 грн., в т.ч. ПДВ 15961,67 грн.; №2 на загальну суму 94208 грн., в т.ч. ПДВ 15701,33 грн.; №3 на загальну суму 87334 грн., в т.ч. ПДВ 14555,67 грн.; 1-3) копії видаткових накладних : № 142 від 01.04.2016 р.; № 143 від 01.04.2016 р.; № 144 від 01.04.2016 р.; 1-4) копії товарно-транспортних накладних: № 142 від 01.04.2016 р.; 143 від 01.04.2016 р.; № 144 від 01.04.2016 р.; 1-5) копії податкових накладних №142 від 14.03.2016 р.; № 143 від 14.03.2016 р.; № 144 від 14.03.2016 р.; 2) договір про надання послуг № 02-26/1 від 26.02.2016 р., 2-1) специфікації: №1 на загальну суму 122300 грн., в т.ч. ПДВ 20383,33 грн.; №2 на загальну суму 122300 грн., в т.ч. ПДВ 20383,33 грн.; №3 на загальну суму 122300 грн., в т.ч. ПДВ 20383,33 грн.; №4 на загальну суму 122300 грн., в т.ч. ПДВ 20383,33 грн.; №5 на загальну суму 122300 грн., в т.ч. ПДВ 20383,33 грн.; №6 на загальну суму 122300 грн., в т.ч. ПДВ 20383,33 грн.; 2-2) копії видаткової накладної (у переробку) № 2 від 21.03.2016 р.; 2-3) товарно-транспортні накладні: № 2 від 21.03.2016 р.; 102 від 01.04.2016 р.; № 103 від 01.04.2016 р., № 104 від 01.04.2016 р.; 105 від 01.04.2016 р.; 106 від 01.04.2016 р.; № 107 від 01.04.2016 р.; 2-4) акти надання послуг з переробки: № 102 від 01.04.2016 р.; 103 від 01.04.2016 р.; № 104 від 01.04.2016 р.; № 105 від 01.04.2016 р.; 106 від 01.04.2016 р.; № 107 від 01.04.2016 р.; 2-5) податкові накладні: № 102 від 10.03.2016 р.; № 103 від 10.03.2016 р.; № 104 від 10.03.2016 р.; № 105 від 10.03.2016 р.; № 106 від 10.03.2016 р.; № 107 від 10.03.2016 р.; 3) договір про виконання роботи планово-профілактичного характеру № 11-09/1 від 09.11.2015 р.; 3-1) акти здачі-приймання виконаних робіт №№ 161-164, 166 від 16.02.2016 р.; 3-2) податкові накладні №№ 161-164, 166 від 16.02.2016 р.; 4) договір про надання послуг № 01-18/2 від 18.01.2015 р., 4-1) специфікації: №1 на загальну суму 183450 грн., в т.ч. ПДВ 30575 грн., №2 на загальну суму 183450 грн., в т.ч. ПДВ 30575 грн.; №3 на загальну суму 183450 грн., в т.ч. ПДВ 30575 грн.; №4 на загальну суму 183450 грн., в т.ч. ПДВ 30575 грн.; №5 на загальну суму 183450 грн., в т.ч. ПДВ 30575 грн.; №6 на загальну суму 183450 грн., в т.ч. ПДВ 30575 грн.; №7 на загальну суму 183450 грн., в т.ч. ПДВ 30575 грн.; №8 на загальну суму 183450 грн., в т.ч. ПДВ 30575 грн.; №9 на загальну суму 152875 грн., в т.ч. ПДВ 25478,17 грн.; №10 на загальну суму 73380 грн., в т.ч. ПДВ 12230 грн., 4-2) видаткова накладна (у переробку) № 1 від 01.02.2016 р., 4-3) товарно-транспортні накладні: № 1 від 01.02.2016 р.; № 210 від 03.02.2016 р.; №211 від 03.02.2016 р., №212 від 08.02.2016 р.; №213 від 08.02.2016 р.; № 214 від 08.02.2016р. № 215 від 15.02.2016 р.; № 216 від 15.02.2016 р.; № 217 від 15.02.2016 р.; № 218 від 15.02.2016 р.; № 219 від 15.02.2016 р.; 4-5) акти надання послуг з переробки: № 210 від 03.02.2016 р.; № 211 від 03.02.2016 р.; № 212 від 08.02.2016 р.; № 213 від 08.02.2016 р.; № 214 від 08.02.2016 р.; № 215 від 15.02.2016 р.; № 216 від 15.02.2016 р.; № 217 від 15.02.2016 р.; № 218 від 15.02.2016 р.; № 219 від 15.02.2016 р.; 4-6) податкові накладні №№ 210-219 від 21.01.2016 р.; 5) копії оборотно-сальдової відомості по рах.631 в розрізі контрагента ТОВ «СІНКЕР»; 6) копії банківської виписки про розрахунки (а.с.153-250 т.7, а.с.1-48 т.8).

Доводи контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом ґрунтуються на складеній органом ДФС узагальненній податковій інформації .

З огляду на викладені вище міркування суд вважає за необхідне відхилити ці аргументи контролюючого органу.

Згідно з Актом не існує спору стосовно належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що у силу ст.ст.2, 215, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України або ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних владним субєктом в Акті не заперечені.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товару, використання платником у межах власної господарської діяльності у тексті Акту контролюючим органом визнаються.

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом як в частині справляння податку на прибуток, так і в частині справляння податку на додану вартість.

По взаємовідносинам з ТОВ «ЛАСІДОРА»

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій позивачем подано до суду: 1) договір № 06-22/2 від 22.06.2015 р. та специфікації: №1 на загальну суму 138472,32 грн., в т.ч. ПДВ 23078,72 грн.; акт прийому-передачі конструкторської документації від 22.06.2015 р.; видаткова накладна № РН-62 від 20.07.2015 р.; податкова накладна № 62 від 06.07.2015 р.; 2) договір № 06-22/1 від 22.06.2015 р. та специфікації: №1 на загальну суму 187478,4 грн., в т.ч. ПДВ 31246,40 грн.; №2 на загальну суму 187478,4 грн., в т.ч. ПДВ 31246,40 грн.; №3 на загальну суму 187478,4 грн., в т.ч. ПДВ 31246,40 грн.; №4 на загальну суму 187478,4 грн., в т.ч. ПДВ 31246,40 грн.; №5 на загальну суму 138472,32 грн., в т.ч. ПДВ 23078,72 грн.; №6 на загальну суму 138472,32 грн., в т.ч. ПДВ 23078,72 грн.; №7 на загальну суму 138472,32 грн., в т.ч. ПДВ 23078,72 грн.; №8 на загальну суму 138472,32 грн., в т.ч. ПДВ 23078,72 грн.; №9 на загальну суму 138472,32 грн., в т.ч. ПДВ 23078,72 грн.; №10 на загальну суму 138472,32 грн., в т.ч. ПДВ 23078,72 грн.; №11 на загальну суму 138472,32 грн., в т.ч. ПДВ 23078,72 грн.; №12 на загальну суму 138472,32 грн., в т.ч. ПДВ 23078,72 грн.; №13 на загальну суму 138472,32 грн., в т.ч. ПДВ 23078,72 грн.; №14 на загальну суму 138472,32 грн., в т.ч. ПДВ 23078,72 грн.; №15 на загальну суму 138472,32 грн., в т.ч. ПДВ 23078,72 грн.; №16 на загальну суму 138472,32 грн., в т.ч. ПДВ 23078,72 грн.; №17 на загальну суму 138472,32 грн., в т.ч. ПДВ 23078,72 грн., акти прийому-передачі конструкторської документації від 22.06.2015 року; видаткові накладні: № РН-231 від 08.07.2015 р.; № РН-232 від 08.07.2015 р.; № РН-233 від 08.07.2015 р.; № РН-234 від 08.07.2015р.; № РН-22 від 20.07.2015 р.; № РН-23 від 20.07.2015 р.; № РН-24 від 20.07.2015 р.; № РН-25 від 20.07.2015 р.; № РН-31 від 20.07.2015 р.; № РН-32 від 20.07.2015 р.; № РН-33 від 20.07.2015 р.; № РН-34 від 20.07.2015 р.; № РН-35 від 20.07.2015 р.; № РН-60 від 20.07.2015 р., № РН-61 від 20.07.2015 р.; № РН-63 від 20.07.2015 р.; № РН-64 від 20.07.2015 р.; товаро-транспортні накладні: № 231 від 08.07.2015 р.; № 232 від 08.07.2015 р.; № 233 від 08.07.2015 р.; № 234 від 08.07.2015 р.; № 22 від 20.07.2015 р.; № 23 від 20.07.2015 р.; № 24 від 20.07.2015 р.; № 25 від 20.07.2015 р.; № 31 від 20.07.2015 р.; № 32 від 20.07.2015 р.; № 33 від 20.07.2015 р.; № 34 від 20.07.2015 р.; № 35 від 20.07.2015 р.; № 60 від 20.07.2015 р.; № 61 від 20.07.2015 р.; № 63 від 20.07.2015 р.; № 64 від 20.07.2015 р.; податкові накладні: № 231 від 23.06.2015 р., № 232 від 23.06.2015 р., № 233 від 23.06.2015 р., № 234 від 23.06.2015 р., № 22 від 02.07.2015 р., № 23 від 02.07.2015 р.; податкові накладні № 24 від 02.07.2015р.; № 25 від 02.07.2015 р.; № 31 від 03.07.2015 р.; № 32 від 03.07.2015 р.; № 33 від 03.07.2015 р.; № 34 від 03.07.2015 р.; № 35 від 03.07.2015 р.; № 60 від 06.07.2015 р.; № 61 від 06.07.2015 р.; № 62 від 06.07.2015 р.; № 63 від 06.07.2015 р.; № 64 від 06.07.2015 р.; оборотно-сальдові відомості по рах.631 в розрізі контрагента ТОВ «ЛАСІДОРА»; банківські виписки по розрахунках між підприємствами (а.с. 47-152 т.8).

Доводи контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом ґрунтуються на складеній органом ДФС узагальненній податковій інформації .

З огляду на викладені вище міркування суд вважає за необхідне відхилити ці аргументи контролюючого органу.

Згідно з Актом не існує спору стосовно належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що у силу ст.ст.2, 215, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України або ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних владним субєктом в Акті не заперечені.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товару, використання платником у межах власної господарської діяльності у тексті Акту контролюючим органом визнаються.

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом як в частині справляння податку на прибуток, так і в частині справляння податку на додану вартість.

По взаємовідносинам з ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК»:

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій позивачем подано до суду: договір купівлі-продажу № 05-27/1 від 27.05.2016 р. та специфікації: №1 на загальну суму 51936 грн., в т.ч. ПДВ 8656 грн.; №2 на загальну суму 80851,20 грн., в т.ч. ПДВ 13475,20 грн.; №3 на загальну суму 96000 грн., в т.ч. ПДВ 16000 грн.; №4 на загальну суму 146966,4 грн., в т.ч. ПДВ 24494,4 грн.; №5 на загальну суму 146966,4 грн., в т.ч. ПДВ 24494,4 грн.; №6 на загальну суму 146966,4 грн., в т.ч. ПДВ 24494,4 грн.; №7 на загальну суму 146966,4 грн., в т.ч. ПДВ 24494,4 грн.; №8 на загальну суму 146966,4 грн., в т.ч. ПДВ 24494,4 грн.; №9 на загальну суму 146966,4 грн., в т.ч. ПДВ 24494,4 грн.; №10 на загальну суму 153964,80 грн., в т.ч. ПДВ 25660,80 грн.; №11 на загальну суму 153964,80 грн., в т.ч. ПДВ 25660,80 грн.; видаткові накладні (у переробку) № 4 від 29 червня 2016 року; № 5 від 12 липня 2016 року; № 6 від 12 липня 2016 року; № РН-185 від 30.06.2016 р.; № РН-186 від 30.06.2016 р.; № РН-189 від 30.06.2016 р.; № РН-190 від 30.06.2016 р.; № РН-191 від 30.06.2016 р.; № РН-192 від 30.06.2016 р.; № РН-193 від 30.06.2016 р.; № РН-194 від 30.06.2016 р.; № РН-195 від 30.06.2016 р.; товаро-транспортні накладні: № 4 від 29 червня 2016 року; № 5 від 12 липня 2016 року; № 6 від 12 липня 2016 року; 185 від 30.06.2016 р.; № 186 від 30.06.2016 р.; № 189 від 30.06.2016 р.; № 190 від 30.06.2016 р.; № 191 від 30.06.2016 р.; № 192 від 30.06.2016 р.; № 193 від 30.06.2016 р.; № 194 від 30.06.2016 р.; № 195 від 30.06.2016 р.; № 187 від 14.07.2016 р.; №188 від 14.07.2016 р.; № 202 від 18.08.2016 р.; № 206 від 18.08.2016 р.; № 207 від 18.08.2016 р.; № 208 від 18.08.2016 р.; акти наданих послуг з переробки: № 188 від 14.07.2016 р.; № 202 від 18.08.2016 р.; № 206 від 18.08.2016 р., № 207 від 18.08.2016 р.; № 208 від 18.08.2016 р.; податкові накладні: № 185 від 30.06.2016 р., № 186 від 30.06.2016 р., № 187 від 30.06.2016 р., № 188 від 30.06.2016 р., № 189 від 30.06.2016 р., № 190 від 30.06.2016 р.; № 191 від 30.06.2016 р., № 192 від 30.06.2016 р., № 193 від 30.06.2016 р., № 194 від 30.06.2016 р., № 195 від 30.06.2016 р., № 202 від 30.06.2016 р., № 206 від 30.06.2016 р. № 207 від 30.06.2016 р., № 208 від 30.06.2016 р.; 2) договір купівлі-продажу № 06-29/1 від 29.06.2016 р. та специфікації: №1 на загальну суму 262392 грн., в т.ч. ПДВ 43732 грн.; №2 на загальну суму 262392 грн., в т.ч. ПДВ 43732 грн.; №3 на загальну суму 262392 грн., в т.ч. ПДВ 43732 грн.; №4 на загальну суму 262392 грн., в т.ч. ПДВ 43732 грн.; №5 на загальну суму 237300 грн., в т.ч. ПДВ 39550 грн.; видаткові накладні (у переробку) № 7 від 12 липня 2016 року; товаро-транспортні накладні: № 7 від 12.07.2016 р.; №201 від 14.07.2016 р.; №203 від 14.07.2016 р.; №204 від 14.07.2016 р.; №205 від 14.07.2016 р.; видаткові накладні: № РН-201 від 14.07.2016 р., № РН-203 від 14.07.2016 р.; № РН-204 від 14.07.2016 р.; № РН-205 від 14.07.2016 р.; податкові накладні: № 201 від 30.06.2016 р.; № 203 від 30.06.2016 р.; № 204 від 30.06.2016 р.; № 205 від 30.06.2016 р.; 3) договір купівлі-продажу № 08-16/1 від 16.08.2016 р. та специфікації: №1 на загальну суму 181956 грн., в т.ч. ПДВ 30326 грн.; №2 на загальну суму 181956 грн., в т.ч. ПДВ 30326 грн.; №3 на загальну суму 181956 грн., в т.ч. ПДВ 30326 грн.; №4 на загальну суму 181956 грн., в т.ч. ПДВ 30326 грн.; №5 на загальну суму 72782,40 грн., в т.ч. ПДВ 12130,40 грн.; видаткові накладні: № РН-169 від 31.08.2016 р.; № РН-170 від 31.08.2016 р.; № РН-171 від 31.08.2016 р.; № РН-172 від 31.08.2016 р.; № РН-173 від 31.08.2016 р.; товаро-транспортні накладні: № 169 від 31.08.2016 р.;№ 170 від 31.08.2016 р.; № 171 від 31.08.2016 р.; № 172 від 31.08.2016 р.; № 173 від 31.08.2016 р.; податкові накладні: № 169 від 18.08.2016 р.; № 170 від 18.08.2016 р.; № 171 від 18.08.2016 р.; № 172 від 18.08.2016 р.; № 173 від 18.08.2016 р.; оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 в розрізі контрагента ТОВ «БІЗНЕС СТРАЙК»; банківські виписки по розрахунках між підприємствами (а.с.153-250 т.8, а.с.1-49 т.9).

Доводи контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом ґрунтуються на складеній органом ДФС узагальненній податковій інформації .

З огляду на викладені вище міркування суд вважає за необхідне відхилити ці аргументи контролюючого органу.

Згідно з Актом не існує спору стосовно належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що у силу ст.ст.2, 215, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України або ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних владним субєктом в Акті не заперечені.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товару, використання платником у межах власної господарської діяльності у тексті Акту контролюючим органом визнаються.

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом як в частині справляння податку на прибуток, так і в частині справляння податку на додану вартість

По взаємовідносинам з ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП»:

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій позивачем подано до суду: 1) договір купівлі-продажу № 03-11/1 від 11.03.2016 р. та специфікації: №1 на загальну суму 75684 грн., в т.ч. ПДВ 12614 грн.; №2 на загальну суму 75786 грн., в т.ч. ПДВ 12631 грн.; №3 на загальну суму 132090 грн., в т.ч. ПДВ 22015 грн.; №4 на загальну суму 65409 грн., в т.ч. ПДВ 10901,50 грн.; №5 на загальну суму 102339,6 грн., в т.ч. ПДВ 17056,60грн.; №6 на загальну суму 132506,4 грн., в т.ч. ПДВ 22084,40 грн.; видаткові накладні: № 25 від 01.04.2016 р.; № 27 від 01.04.2016 р.; № 28 від 01.04.2016 р.; № 57 від 01.04.2016 р.; № 61 від 01.04.2016 р.; № 64 від 01.04.2016 р.; товаро-транспортні накладні: № 64 від 01.04.2016 р.; № 25 від 01.04.2016 р.; № 27 від 01.04.2016 р.; № 28 від 01.04.2016 р.; № 57 від 01.04.2016 р.; № 61 від 01.04.2016 р.; № 64 від 01.04.2016 р.; податкові накладні: № 25 від 11.03.2016 р.; № 27 від 11.03.2016 р.; № 28 від 11.03.2016 р.; № 57 від 14.03.2016 р.; № 61 від 14.03.2016 р.; № 64 від 14.03.2016 р.; 2) договір купівлі-продажу № 03-14/1 від 14.03.2016 р. та специфікації: №1 на загальну суму 108840 грн., в т.ч. ПДВ 18140 грн.; №2 на загальну суму 108840 грн., в т.ч. ПДВ 18140 грн.; №3 на загальну суму 108840 грн., в т.ч. ПДВ 18140 грн.; №4 на загальну суму 108840 грн., в т.ч. ПДВ 18140 грн.; №5 на загальну суму 108840 грн., в т.ч. ПДВ 18140 грн.; видаткові накладні: № 58 від 12.04.2016 р.; № 59 від 12.04.2016 р.; № 60 від 12.04.2016 р.; № 62 від 12.04.2016 р.; № 63 від 12.04.2016 р.; товаро-транспортні накладні: № 58 від 12.04.2016 р.; № 59 від 12.04.2016 р.; № 60 від 12.04.2016 р.; № 62 від 12.04.2016 р.; № 63 від 12.04.2016 р.; податкові накладні: № 58 від 14.03.2016 р.; № 59 від 14.03.2016 р.; № 60 від 14.03.2016 р.; № 62 від 14.03.2016 р.; № 63 від 14.03.2016 р.; оборотно-сальдові відомості по рах.631 в розрізі контрагента ТОВ «ТРЕВІС ГРУПП»; банківські виписки по розрахунках між підприємствами (а.с.50-139 т.9).

Доводи контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом ґрунтуються на складеній органом ДФС узагальненній податковій інформації .

З огляду на викладені вище міркування суд вважає за необхідне відхилити ці аргументи контролюючого органу.

Згідно з Актом не існує спору стосовно належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що у силу ст.ст.2, 215, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України або ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних владним субєктом в Акті не заперечені.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товару, використання платником у межах власної господарської діяльності у тексті Акту контролюючим органом визнаються.

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом як в частині справляння податку на прибуток, так і в частині справляння податку на додану вартість.

По взаємовідносинам з ТОВ «АВАНГАРД 2015»:

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій позивачем подано до суду: 1) договір на виконання робіт № 10-26/1 від 26.10.2015 р., та Специфікації №1 на загальну суму 159096 грн., в т.ч. ПДВ 26516 грн. Специфікації №2 на загальну суму 159096 грн., в т.ч. ПДВ 26516 грн.; акт приймання-передачі конструкторської документації від 26.10.2015 року; видаткова накладна (у переробку) № 28 від 28 жовтня 2015 року (картер 26.001 заготовка 10 шт., корпус 26.111 заготовка 4 шт., корпус 26.121 заготовка 4 шт.), товаро-транспортні накладні: № РА-28 від 28.10.2015 р.; № РА-29 від 28.10.2015 р.; № РА-30 від 10.12.2015 р.; № 24 від 06.11.2015 р.; № 25 від 06.11.2015 р.; видаткові накладні: № 29 від 28 жовтня 2015 року, № 30 від 10 грудня 2015 року, акт надання послуг з переробки № 24 від 06.11.2015 р. всього на суму 159096 грн., в т.ч. ПДВ 26516 грн., акт № 24 від 06.11.2015 року про передачу продукції, виготовленої з давальницької сировини; акт надання послуг з переробки № 25 від 06.11.2015 р. всього на суму 159096 грн., в т.ч. ПДВ 26516 грн., акт № 25 від 06.11.2015 року про передачу продукції, виготовленої з давальницької сировини; податкові накладні № 24 від 27.10.2015 р.; № 25 від 27.10.2015 р., 2) договір на виконання робіт № 012-10/1 від 10.12.2015 р., та специфікації: № 1 на загальну суму 188181,55 грн., в т.ч. ПДВ 31363,59 грн.; № 2 на загальну суму 188181,55 грн., в т.ч. ПДВ 31363,59 грн., акт приймання-передачі конструкторської документації від 10.12.2015 р.; видаткова накладна (у переробку) №31 від 10 грудня 2015 року; товаро-транспортні накладні: № 38 від 18.12.2015 р.; № 39 від 18.12.2015 р.; акт надання послуг з переробки № 38 від 18.12.2015 р., № 39 від 18.12.2015 р., № 39 від 18.12.2015 року про передачу продукції, виготовленої з давальницької сировини; податкові накладні № 38 від 11.12.2015 р.; № 39 від 11.12.2015 р.; оборотно-сальдові відомості по рах.631 в розрізі контрагента ТОВ «АВАНГАРД 2015»; банківські виписки по розрахунках між підприємствами (а.с.139-160 т.1).

Доводи контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом ґрунтуються на складеній органом ДФС узагальненній податковій інформації .

З огляду на викладені вище міркування суд вважає за необхідне відхилити ці аргументи контролюючого органу.

Згідно з Актом не існує спору стосовно належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що у силу ст.ст.2, 215, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України або ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних владним субєктом в Акті не заперечені.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах послуг понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом як в частині справляння податку на прибуток, так і в частині справляння податку на додану вартість.

По взаємовідносинам з ТОВ «УКРВТОРМЕТСТАНДАРТ»:

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій позивачем подано до суду: договір № 04-02/2 від 02.04.2015 р. та специфікації: №1 на загальну суму 355098,6 грн., в т.ч. ПДВ 59183,10 грн.; №2 на загальну суму 198874,08 грн., в т.ч. ПДВ 33145,68 грн.; №3 на загальну суму 198874,08 грн., в т.ч. ПДВ 33145,68 грн.; №4 на загальну суму 198874,08 грн., в т.ч. ПДВ 33145,68 грн.; №5 на загальну суму 198874,08 грн., в т.ч. ПДВ 33145,68 грн.; №6 на загальну суму 198874,08 грн., в т.ч. ПДВ 33145,68 грн.; №7 на загальну суму 198874,08 грн., в т.ч. ПДВ 33145,68 грн.; №8 на загальну суму 198874,08 грн., в т.ч. ПДВ 33145,68 грн.; акт приймання-передачі конструкторської документації від 02.04.2015 р.; видаткові накладні: № РН-0000165 від 21.04.2015 р.; № РН-0000374 від 05.06.2015 р.; № РН-0000375 від 05.06.2015 р.; № РН-0000376 від 05.06.2015 р.; № РН-0000385 від 08.06.2015 р.; № РН-0000386 від 08.06.2015 р.; № РН-0000387 від 08.06.2015 р.; № РН-0000388 від 08.06.2015 р.; товаро-транспортні накладні: № РА-04-24/2 від 21.04.2015 р.; № РА-374 від 05.06.2015 р.; № РА-375 від 05.06.2015 р.; № РА-376 від 05.06.2015 р.; № РА-385 від 08.06.2015 р.; № РА-386 від 08.06.2015 р.; № РА-387 від 08.06.2015 р.; № РА-388 від 08.06.2015 р.; податкові накладні № 96 від 21.04.2015 р.; № 12 від 05.06.2015 р.; № 13 від 05.06.2015 р.; № 14 від 05.06.2015 р.; № 15 від 08.06.2015 р.; № 16 від 08.06.2015 р.; № 17 від 08.06.2015 р.; № 18 від 08.06.2015 р.; оборотно-сальдові відомості по рах.631 в розрізі контрагента ТОВ «УКРВТОРМЕТСТАНДАРТ»; банківської виписки по розрахунках між підприємствами (а.с.161-219 т.9).

Доводи контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом ґрунтуються на складеній органом ДФС узагальненній податковій інформації та відомостях судових актів у досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні.

З огляду на викладені вище міркування суд вважає за необхідне відхилити ці аргументи контролюючого органу.

Згідно з Актом не існує спору стосовно належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що у силу ст.ст.2, 215, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України або ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних владним субєктом в Акті не заперечені.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товару, використання платником у межах власної господарської діяльності у тексті Акту контролюючим органом визнаються.

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом як в частині справляння податку на прибуток, так і в частині справляння податку на додану вартість.

По взаємовідносинам з ТОВ «МОРАТА»:

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій позивачем подано до суду: 1)договір № 09-01/1 від 01.09.2015 р., та специфікації: №1 на загальну суму 28502,7 грн., в т.ч. ПДВ 4750,45 грн.; №2 на загальну суму 76989,6 грн., в т.ч. ПДВ 12831,60 грн.; №3 на загальну суму 153979,20 грн., в т.ч. ПДВ 25663,20 грн.; акт приймання-передачі конструкторської документації від 01.09.2015 р., акт надання послуг з переробки № ОУ-0000018 від 10.09.2015 р. всього на суму 27 686,12 грн., в т.ч. ПДВ 4 614,35 грн., акт № б/н від 10.09.2015 року про передачу продукції, виготовленої з давальницької сировини до 2) договір № 09-01/1 від 01.09.2015 р., специфікація № 1 від 01.09.2015 року; видаткові накладні № РН-0000018 від 10.09.2015 р. всього на суму 816,58 грн., в т.ч. ПДВ 136,10 грн., товаро-транспортні накладні: № 18 від 10.09.2015 р.; № 25 від 01.09.2015 р.; № 16 від 10.09.2015 р.; № 27 від 01.09.2015 р.; № 15 від 10.09.2015 р.; № 26 від 01.09.2015 р.; податкові накладні: № 24 від 08.09.2015 р. на суму 28 502,70 грн. (в тому числі ПДВ 4 750,45 грн.), № 25 від 08.09.2015 р. на суму 76 989,60 грн., в т.ч. ПДВ 12 831,60 грн., № 26 від 08.09.2015 р. на суму 153 979,20 грн., в т.ч. ПДВ 25 663,20 грн.; видаткові накладні (у переробку) № 25 від 01.09.2015 р.; № 27 від 01.09.2015 р.; № 26 від 01.09.2015 р.; акт надання послуг з переробки № ОУ-0000015 від 10.09.2015 р. всього на суму 76 989,60 грн., в т.ч. ПДВ 12 831,60 грн., акту № б/н від 10.09.2015 року про передачу продукції, виготовленої з давальницької сировини до Договору № 09-01/1 від 01.09.2015 р., специфікація № 2 від 01.09.2015 року; 2) договір № 09-01/2 від 01.09.2015 р., та специфікації: №1 на загальну суму 181986 грн., в т.ч. ПДВ 30331 грн.; №2 на загальну суму 181986 грн., в т.ч. ПДВ 30331 грн.; №3 на загальну суму 155988 грн., в т.ч. ПДВ 25998 грн., акт приймання-передачі конструкторської документації від 01.09.2015 р., видаткові накладні: № РН-0000020 від 10.09.2015 р. всього на суму 181 986 грн., в т.ч. ПДВ 30 331грн., № РН-0000021 від 10.09.2015 р. всього на суму 155 988 грн., в т.ч. ПДВ 25 998грн., № РН-0000019 від 10.09.2015 р. всього на суму 181 986 грн., в т.ч. ПДВ 30 331грн.; товаро-транспортні накладні: №20 від 10.09.2015 р.; №21 від 10.09.2015 р.; №19 від 10.09.2015 р.; податкові накладні № 27 від 08.09.2015 р. на суму 181 986 грн., в т.ч. ПДВ 30 331грн., № 28 від 08.09.2015 р. на суму 155 988 грн., в т.ч. ПДВ 25 998грн., № 29 від 08.09.2015 р. на суму 181 986 грн., в т.ч. ПДВ 30 331грн., оборотно-сальдової відом. по рах.631 в розрізі контрагента ТОВ «МОРАТА»; банківської виписки по розрахунках між підприємствами (а.с.220-250 т.9, т.1-26 т.10).

Доводи контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом ґрунтуються на складеній органом ДФС узагальненній податковій інформації та відомостях судових актів у досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні.

З огляду на викладені вище міркування суд вважає за необхідне відхилити ці аргументи контролюючого органу.

Згідно з Актом не існує спору стосовно належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що у силу ст.ст.2, 215, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України або ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних владним субєктом в Акті не заперечені.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товару, використання платником у межах власної господарської діяльності у тексті Акту контролюючим органом визнаються.

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом як в частині справляння податку на прибуток, так і в частині справляння податку на додану вартість.

По взаємовідносинам з ТОВ «ПЕТРА ОСОБА_3»:

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій позивачем подано до суду: договір про надання послуг № 03-01/1 від 01.03.2016 р. та специфікації: №1 на загальну суму 118650 грн., в т.ч. ПДВ 19775 грн.; №2 на загальну суму 118650 грн., в т.ч. ПДВ 19775 грн.; №3 на загальну суму 120000 грн., в т.ч. ПДВ 20000 грн.; №4 на загальну суму 120000 грн., в т.ч. ПДВ 20000 грн., видаткова накладна (у переробку) № 3 від 21.03.2016 р., акт надання послуг з переробки № 41 від 01.04.2016 р. всього на суму 120000 грн., в т.ч. ПДВ 20000 грн.; товаро-транспортні накладні: № 3 від 21.03.2016 р.; № 41 від 01.04.2016 р.; № 40 від 01.04.2016 р.; № 42 від 01.04.2016 р.; № 43 від 01.04.2016 р.; акт надання послуг з переробки № 40 від 01.04.2016 р. , №41 від 01.04.2016р., № 42 від 01.04.2016 р., № 43 від 01.04.2016 р.; податкові накладні № 40 від 11.03.2016 р., № 41 від 11.03.2016 р., № 42 від 11.03.2016 р., № 43 від 11.03.2016 р., оборотно-сальдова відомість по рах.631 в розрізі контрагента ТОВ «ПЕТРА ОСОБА_3»; банківські виписки по розрахунках між підприємствами (а.с.27-53 т.10).

Доводи контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом ґрунтуються на складеній органом ДФС узагальненній податковій інформації .

З огляду на викладені вище міркування суд вважає за необхідне відхилити ці аргументи контролюючого органу.

Згідно з Актом не існує спору стосовно належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що у силу ст.ст.2, 215, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України або ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних владним субєктом в Акті не заперечені.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товару, використання платником у межах власної господарської діяльності у тексті Акту контролюючим органом визнаються.

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом як в частині справляння податку на прибуток, так і в частині справляння податку на додану вартість.

По взаємовідносинам з ТОВ «ПОЛЛІ-ПЛЮС»:

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій позивачем подано до суду: договір № 12-29/1 від 29.12.2015 р. та специфікації: №1 на загальну суму 122385,60 грн., в т.ч. ПДВ 20397,60 грн.; №2 на загальну суму 122385,60 грн., в т.ч. ПДВ 20397,60 грн.; видаткові накладні № РН-9 від 18.01.2016 р. № РН-8 від 18.01.2016 р., товаро-транспортні накладні: № РА-9 від 18.01.2016 р.; № РА-8 від 18.01.2016 р.; податкові накладні № 8 від 18.01.2016р., №9 від 18.01.2016р., оборотно-сальдові відомості по рах. 631 в розрізі контрагента ТОВ «ПОЛЛІ-ПЛЮС»; банківські виписки по розрахунках між підприємствами. (а.с.54-68 т.10)

Доводи контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом ґрунтуються на складеній органом ДФС узагальненній податковій інформації .

З огляду на викладені вище міркування суд вважає за необхідне відхилити ці аргументи контролюючого органу.

Згідно з Актом не існує спору стосовно належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що у силу ст.ст.2, 215, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України або ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних владним субєктом в Акті не заперечені.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товару, використання платником у межах власної господарської діяльності у тексті Акту контролюючим органом визнаються.

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом як в частині справляння податку на прибуток, так і в частині справляння податку на додану вартість.

По взаємовідносинам з ТОВ «ОТІУМ»:

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій позивачем подано до суду: договір № 04-02/1 від 02.04.2015 р. та специфікації №1 на загальну суму 85628,4 грн., в т.ч. ПДВ 14271,4 грн., акти прийому-передачі конструкторської документації від 02.04.2015 р., видаткова накладна № РН-2104-1 від 21.04.2015 р. всього на суму 85628,4 грн., в т.ч. ПДВ 14271,4 грн., товаро-транспортна накладні: № РА-04-24 від 21.04.2015 р.; податкова накладна № 215 від 21.04.2015 р. всього на суму 85628,4 грн., в т.ч. ПДВ 14271,4 грн., оборотно-сальдова відомість по рах.631 в розрізі контрагента ТОВ «ОТІУМ»; банківські виписки по розрахунках між підприємствами (а.с.69-83 т.10).

Доводи контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом ґрунтуються на складеній органом ДФС узагальненній податковій інформації та відомостях судових актів у досудовому розслідуванні у кримінальному провадженні.

З огляду на викладені вище міркування суд вважає за необхідне відхилити ці аргументи контролюючого органу.

Згідно з Актом не існує спору стосовно належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що у силу ст.ст.2, 215, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України або ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних владним субєктом в Акті не заперечені.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товару, використання платником у межах власної господарської діяльності у тексті Акту контролюючим органом визнаються.

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом як в частині справляння податку на прибуток, так і в частині справляння податку на додану вартість.

По взаємовідносинам з ПП «РОМАНА-МОБІЛ» :

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій позивачем подано до суду: договір № 01-06/1 від 06.01.2015 р. та специфікації №1 на загальну суму 182962,60 грн., в т.ч. ПДВ 30493,77 грн. видаткова накладна № 67 від 31.01.2015 року всього на суму 182962,60 грн., в т.ч. ПДВ 30493,77 грн., товарно-транспортна накладна: № РА-67 від 31.01.2015 р.; податкова накладна: № 67 від 31.01.2015 року, оборотно-сальдова відомість по рах.631 в розрізі контрагента ПП «РОМАНА-МОБІЛ»; банківські виписки по розрахунках між підприємствами (а.с.83-95 т.10).

Доводи контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом ґрунтуються на складеній органом ДФС узагальненній податковій інформації , протоколу допиту свідка ОСОБА_4.

З огляду на викладені вище міркування суд вважає за необхідне відхилити ці аргументи контролюючого органу.

Згідно з Актом не існує спору стосовно належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що у силу ст.ст.2, 215, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України або ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних владним субєктом в Акті не заперечені.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товару, використання платником у межах власної господарської діяльності у тексті Акту контролюючим органом визнаються.

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом як в частині справляння податку на прибуток, так і в частині справляння податку на додану вартість.

По взаємовідносинам з ТОВ ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР «ВАРІУС»:

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій позивачем подано до суду: договір поставки № 19/15 від 01.07.2015 р.; рахунок-фактури від 23.06.2016 року № 16/06/23-005; видаткова накладна № 16/06/23-006 від 23.06.2016 р. на загальну суму 1 107 грн., в т.ч. ПДВ 184,50 грн., акт «НОВА ПОШТА» № НП/1-0037500 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.06.2016 р., податкова накладна № 94 від 23.06.2016 року всього на суму 1 107 грн., в т.ч. ПДВ 184,50 грн., оборотно-сальдова відомість по рах.631 в розрізі контрагента ТОВ ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР «ВАРІУС»; копія банківської виписки по розрахунках між підприємствами (а.с.96-107 т.10).

Доводи контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом ґрунтуються на складеній органом ДФС узагальненній податковій інформації .

З огляду на викладені вище міркування суд вважає за необхідне відхилити ці аргументи контролюючого органу.

Згідно з Актом не існує спору стосовно належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що у силу ст.ст.2, 215, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України або ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних владним субєктом в Акті не заперечені.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товару, використання платником у межах власної господарської діяльності у тексті Акту контролюючим органом визнаються.

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом як в частині справляння податку на прибуток, так і в частині справляння податку на додану вартість.

По взаємовідносинам з ТОВ «ДЕЙТВУД»

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій позивачем подано до суду: договори купівлі-продажу: № 01-19/1 від 19.01.2015 року, № 01-19/2 від 19.01.2015 року, № 01-19/3 від 19.01.2015 року, № 01-19/4 від 19.01.2015 року, № 01-19/5 від 19.01.2015 року, № 01-19/6 від 19.01.2015 року, № 01-19/7 від 19.01.2015 року, № 01-19/8 від 19.01.2015 року; № 01-19/9 від 19.01.2015 року, № 01-19/10 від 19.01.2015 року, № 01-19/11 від 19.01.2015 року, № 01-19/12 від 19.01.2015 року; видаткові накладні: № 659 від 18.02.2015 р.; № 950 від 18.02.2015 р.; № 951 від 18.02.2015 р.; № 952 від 18.02.2015 р.; № 953 від 18.02.2015 р.; № 954 від 18.02.2015 р.; № 955 від 18.02.2015 р.; № 956 від 18.02.2015 р.; № 957 від 18.02.2015 р.; № 958 від 18.02.2015 р.; № 960 від 18.02.2015 р.; № 961 від 18.02.2015 р.; товаро-транспортні накладні: № 659 від 18.02.2015 р.; № 950 від 18.02.2015 р.; № 951 від 18.02.2015 р.; № 952 від 18.02.2015 р.; № 953 від 18.02.2015 р.; № 954 від 18.02.2015 р.; № 955 від 18.02.2015 р.; № 956 від 18.02.2015 р.; № 957 від 18.02.2015 р.; № 958 від 18.02.2015 р.; № 960 від 18.02.2015 р.; № 961 від 18.02.2015 р.; податкові накладні: № 659 від 20.01.2015 р.; № 950 від 20.01.2015 р.; № 951 від 20.01.2015 р.; № 952 від 20.01.2015 р.; № 953 від 20.01.2015 р.; № 954 від 20.01.2015 р.; № 955 від 20.01.2015 р.; № 956 від 20.01.2015 р.; № 957 від 20.01.2015 р.; № 958 від 20.01.2015 р.; № 960 від 20.01.2015 р.; № 961 від 20.01.2015 р., банківські виписки по розрахунках між підприємствами. (а.с.92-200 т.2)

Доводи контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом ґрунтуються на складеній органом ДФС узагальненній податковій інформації .

З огляду на викладені вище міркування суд вважає за необхідне відхилити ці аргументи контролюючого органу.

Згідно з Актом не існує спору стосовно належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що у силу ст.ст.2, 215, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України або ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних владним субєктом в Акті не заперечені.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах товарів понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Обставини фізичного існування товару, використання платником у межах власної господарської діяльності у тексті Акту контролюючим органом визнаються.

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом як в частині справляння податку на прибуток, так і в частині справляння податку на додану вартість.

По взаємовідносинам з ПП «АБ ЕЛІТ СОРБ»

На підтвердження доводів про реальність господарських операцій позивачем подано до суду: договір №06-22/2 від 22.06.2015; акти прийому-передачі конструкторської документації від 22.06.2015 р.; специфікації №№1-14 до договору № 06-22/2 від 22.06.2015 р.; акти надання послуг з переробки: № 105 від 05.08.2015 р.; № 95 від 05.08.2015 р.; № 104 від 05.08.2015 р.; № 103 від 05.08.2015 р.; № 102 від 05.08.2015 р.; № 101 від 05.08.2015 р.; № 91 від 05.08.2015 р.; № 97 від 05.08.2015 р.; № 96 від 05.08.2015 р.; № 94 від 05.08.2015 р.; № 93 від 05.08.2015 р.; № 92 від 05.08.2015 р.; акти про передачу продукції, виготовленої з давальницької сировини до Договору № 06-22/2 від 22.06.2015 р. відповідно до специфікацій: №14 від 09.07.2015р., № 6 від 08.07.2015 р.; № 13 від 09.07.2015 р.; № 12 від 09.07.2015 р.; № 11 від 09.07.2015 р.; № 10 від 09.07.2015 р.; № 9 від 08.07.2015 р.; специфікація № 8 від 08.07.2015 р.; № 7 від 08.07.2015 р.; № 5 від 08.07.2015 р.; № 4 від 08.07.2015 р.; № 3 від 08.07.2015 р.; видаткові накладні: № РН-08-05-106 від 05.08.2015 р.; № РН-07-20-21 від 20.07.2015 р.; товаро-транспортні накладні: № 105 від 05.08.2015 р.; № 95 від 05.08.2015 р.; № 104 від 05.08.2015 р.; № 103 від 05.08.2015 р.; № 102 від 05.08.2015 р.; № 106 від 05.08.2015 р.; № 101 від 05.08.2015 р.; № 91 від 05.08.2015 р.; № 97 від 05.08.2015 р.; № 96 від 05.08.2015 р.; № 94 від 05.08.2015 р.; № 93 від 05.08.2015 р.; № 92 від 05.08.2015 р.; № 07-20-21 від 20.07.2015 р. податкові накладні: № 62 від 06.07.2015 р.; № 91 від 09.07.2015 р.; № 92 від 09.07.2015 р.; № 93 від 09.07.2015 р.; № 94 від 09.07.2015 р.; № 95 від 09.07.2015 р.; № 96 від 09.07.2015 р.; № 97 від 09.07.2015 р.; № 20 від 02.07.2015 р.; № 101 від 10.07.2015 р.; № 102 від 10.07.2015 р.; № 103 від 10.07.2015 р.; № 104 від 10.07.2015 р.; № 105 від 10.07.2015 р.; № 106 від 10.07.2015 р.; банківські виписки (а.с.21-105 т.3)

Доводи контролюючого органу про вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом ґрунтуються на складеній органом ДФС узагальненній податковій інформації .

З огляду на викладені вище міркування суд вважає за необхідне відхилити ці аргументи контролюючого органу.

Згідно з Актом не існує спору стосовно належності оформлення первинних документів, котрі не мають явних та очевидних дефектів форми, змісту, походження чи інших вад, що у силу ст.ст.2, 215, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.207, 208 Господарського кодексу України або ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» обєктивно та нездоланно спричиняють втрату цими документами юридичної сили.

Обставини наявності у контрагента позивача статусу платника ПДВ і реєстрації виписаних таким контрагентом податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних владним субєктом в Акті не заперечені.

Видатки з оплати вартості зазначених у первинних документах послуг понесені позивачем шляхом перерахування безготівкових коштів, факт чого також визнається сторонами.

Транспортно експедиційне обслуговування здійснювалось відповідно до наданого представником позивача договору від 03.12.2013 року № 12-03/3 укладеного між ФОП «ОСОБА_5В.» та ТОВ «АМО1» щодо надання транспортних послуг та договору від 19.01.2015 року № 190115/01 укладеного між ТОВ «ОСОБА_6 К» та ТОВ «АМО1» (а.с.88-90 т.2, а.с.242-246 т.11).

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом як в частині справляння податку на прибуток, так і в частині справляння податку на додану вартість.

По епізоду безоплатного одержання товарів (робіт, послуг)

Суд відмічає, що контролюючий орган у спірних правовідносинах не виявив іншого джерела одержання позивачем товарів (робіт, послуг), окрім як від контрагентів постачальників.

Неідентифікація іншого субєкта права, котрий передав товари у власність позивача та не встановлення конкретної правової підстави для набуття права власності на ці товари від третьої сторонньої особи зумовлює неможливість кваліфікації таких товарів як безоплатно одержаних.

Окрім того, приєднаними до справи документами засвідчено, що видатки у зносинах з контрагентами - постачальниками позивачем були понесені.

Обставини цих видатків згідно з текстом Акту не є фактичною підставою для винесення контролюючим органом оскаржених рішень.

Розвязуючи спір, суд враховує, що за визначенням ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

У розумінні ст. 1 цього ж закону активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Законом чітко не передбачено моменту переходу права власності на кошти (як готівкові, так і безготівкові), тому суд вважає, що фізичне передання коштів у володіння іншого самостійного та незалежного субєкта права у межах господарської діяльності платника означає зменшення активів і є понесенням витрат.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, що у спірних правовідносинах позивач діяв не у межах господарської діяльності, то суд не знаходить підстав для кваліфікації проведених безготівкових розрахунків з контрагентом - постачальником інакше ніж понесення витрат.

У свою чергу понесення витрат по оплаті товарів (робіт, послуг) унеможливлює кваліфікацію таких товарів (робіт, послуг) як безоплатно одержаних.

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за цим епізодом.

Вирішуючи спір в частині вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 06.07.2018р. №3 про застосування 88.909,70грн. штрафу, суд зазначає, що правовідносини з приводу реєстрації складених платником податків податкових накладних в Єдиному реєстрі унормовані, насамперед, приписами ст.200-1 та ст.201 Податкового кодексу України, приписами Порядку ведення єдиного реєстру податкових накладних (затверджено постановою КМУ від 29.12.2010р. №1246 із змінами та доповненнями; далі за текстом - Порядок №1246), приписами Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість (затверджено постановою КМУ від 16.10.2014р. №569 із змінами та доповненнями; далі за текстом - Порядок №569), приписами Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (затверджений постановою КМУ від 21.02.2018р. №117; далі за текстом - Порядок зупинення реєстрації №117), приписами Порядку роботи комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (затверджений постановою КМУ від 21.02.2018р. №117; далі за текстом - Порядок роботи комісій №117), приписами Порядку розгляду скарг на рішення комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (затверджений постановою КМУ від 21.02.2018р. №117; далі за текстом - Порядок розгляду скарг №117).

Відповідальність за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі передбачена ст.120-1 Податкового кодексу України.

На стор.90-91 акту від 06.04.2018р. №1300/20-40-14-03-07/35973147 (а.с.118, 119 т.1) викладений перелік податкових накладних, подія реєстрації яких кваліфікована контролюючим органом як порушення п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України.

Ці податкові накладні датовані календарними датами, що припадають на період 12.09.2017р.-07.11.2017р., реєстрація в Єдиному реєстрі відбулась 13.12.2017р.-14.12.2017р.

Стосовно цих обставин між учасниками справи відсутній спір.

За правилом п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України платник податку має право зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну та/або розрахунок коригування, складені починаючи з 1 липня 2015 року, в яких загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу. Якщо сума, визначена відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов'язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість (далі за текстом СЕА ПДВ).

Судом зясовано, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2017р. по справі №820/4404/17 установлені обставини неправомірного списання контролюючим органом з рахунку платника в СЕА ПДВ - 420.182,51грн.

Обставини не оскарження платником указаного діяння контролюючого органу в окремому порядку не змінюють правової суті штучно створеної перешкоди у реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі у вигляді зменшення залишку коштів на рахунку платника в СЕА ПДВ (т.з. «зменшення ліміту»).

Оскільки подія неправомірного зменшення залишку коштів платника на рахунку в СЕА ПДВ мала місце до події виписування податкових накладних у період 12.09.2017р.-07.11.2017р., то суд вважає, що у несвоєчасній реєстрації цих податкових накладних відсутня вина платника.

За таких обставин, суд доходить до висновку про помилковість застосування контролюючим органом штрафу у порядку п.120-1.1 ст.120 Податкового кодексу України.

Стосовно податкової накладної від 26.10.2016р. суд зауважує, що контролюючим органом було використано вже недіючу редакцію п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України в частині строку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі та діючу редакцію п.120.1-1 ст.120 Податкового кодексу України в частині порядку застосування штрафу.

Таким чином, до «старої події» владним субєктом було застосовано «новий закон», що не узгоджується з вимогами ч.2 ст.19 Конституції України.

Вирішуючи спір в частині вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 06.07.2018р. №3 про збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток у загальному розмірі 2.295,00грн., суд зазначає, що положення чинного міжнародного правового акту мають безумовний пріоритет над національним законом України.

Разом із тим, якщо міжнародним актом права не встановлено інших правил, то мають застосовуватись положення національного закону України.

Так, за правилами п.103.4 ст.103 Податкового кодексу України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Судом зясовано, що між учасниками справи відсутній спір в частині ідентифікації сторін правочину з нерезидентом та кваліфікації проведених на користь нерезидента виплат як доходу з джерелом походження з України.

За таких обставин, попередньо до перерахування доходу без утримання податку резидент повинен мати у своєму розпорядженні офіційний письмовий документ про правовий статус контрагента нерезидента.

У спірних правовідносинах такого документа у розпорядженні позивача на момент проведення виплат нерезиденту не було.

Відтак, висновок контролюючого органу за цим епізодом слід визнати фактично обґрунтованим та юридично правильним.

Указане є підставою для відмови у позові в цій частині.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний субєкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України саме при винесенні оскаржених рішень, окрім податкового повідомлення рішення від 06.07.2018р. №3.

Натомість факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі податкової справи знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом в частині прийняття відносно позивача податкових повідомлень-рішень: від 06.07.2018р. №3, №3, №3, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених вимог про скасування оскаржених рішень владного субєкта про визначення податкових зобовязань платника податків.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України від 06.07.2018р. №3, №3, №3.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АМО1" (місце знаходження - м.Харків, вул.Золочівська, 1, ідентифікаційний код - 35973147) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (місце знаходження - м.Харків, вул.Пушкінська,46, код ЄДРПОУ - 39599198) витрати зі сплати судового збору у розмірі 67.894,90 грн. (шістдесят сім тисяч вісімсот дев'яносто чотири грн. 90 коп.)

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно ст. 255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Роз'яснити, що скарга може бути подана у порядку ч.1 ст.297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Роз'яснити, що рішення у повному обсязі виготовлено у порядку ч.3 ст.243 КАС України 27.03.2019р.

Суддя О.В. Старосєльцева