Справа № 826/16090/16
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Коротких А.Ю. та Файдюка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року, яке проголошене о 13 год. 43 хв. та складене у повному обсязі 17 грудня 2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 26 червня 2016 року № 14920-13.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує, що у 2016 році ОСОБА_2 була власником автомобіля, який є об'єктом оподаткування транспортним податком.

У відзивів на апеляційну скаргу позивач, зазначаючи про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, призначеного на 14 лютого 2019 року, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Від скаржника надійшло клопотання про заміну відповідача у справі № 826/16090/16 з ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві на Головне управління ДФС у м. Києві.

Надаючи оцінку вказаному клопотанню колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

З вказаної правової норми вбачається, що заміну сторони по справі яка є юридичною особою можливо здійснити її правонаступником тільки у випадку припинення юридичної особи або її заміни у відносинах, щодо яких виник спір.

Наполягаючи на заміні відповідача по справі на Головне управління ДФС у м. Києві скаржник посилається на внесені до чинного законодавства зміни функціональних обов'язків податкових органів. Зокрема зазначає, що Головне управлінням ДФС у м. Києві має повноваження на юридичне супроводження справ, учасниками яких є ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Проте, вказані обставини не передбачають правонаступництва відповідача, як окремої юридичної особи, Головним управлінням ДФС у м. Києві у межах спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що органом, який прийняв оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення є ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, діяльність якого не припинено.

З огляду на зазначені вище обставини колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання скаржника про заміну відповідача по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та сторонами даної справи не заперечується, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки LEXUS, модель RX 350, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 3456 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ номер 794785.

ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві 26 червня 2016 року згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 14920-13, яким ОСОБА_2 визначено суму грошового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік» у розмірі 25000 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом не доведено, що транспортний засіб позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, оскільки не надано належних та допустимих доказів того, що вартість автомобіля станом на момент прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, введено новий транспортний податок.

Відповідно до п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені ст. 12 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Рішенням Київської міської ради «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629» від 28 січня 2015 року № 58/923 було встановлено у м. Києві новий податок на майно - транспортний податок, а також затверджено положення про транспортний податок.

Водночас, 24 грудня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 01 січня 2016 року, яким внесено зміни у Податковий кодекс України щодо об'єкту оподаткування транспортним податком.

Згідно з пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році») об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року.

Рішенням Київської міської ради від 11 лютого 2016 року № 103/103 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку» були внесені зміни до додатка 2 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (в редакції рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року № 58/923)» та викладено п. 2.1 розділу 2 в наступній редакції: « 2.1. Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті».

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

З огляду на викладене та враховуючи, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» не встановлювався новий податок, а також не змінювалась його ставка, колегія суддів приходить до висновку, що власники легкових автомобілів не старше п'яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, є платниками транспортного податку саме з 01 січня 2016 року.

Відповідно до абз. 2 пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата була встановлена у розмірі 1378 грн 00 коп. Отже, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016 року складали 1033500 грн 00 коп.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн 00 коп. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року № 66 затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - Методика), яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Ця Методика встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Пунктом 2 Методики визначено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403 (далі - Порядок № 403), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку № 403 установлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100) х (1 ± (Г к / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Г к - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (пункт 4 Порядку № 403).

Відповідно до п. 12 Порядку № 403 коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу транспортних засобів.

У разі коли фактичний середньорічний пробіг транспортних засобів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.

Згідно п. 5 Методики ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об'єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація.

Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Відповідно до п. 13 Методики Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Положення п. 14 Методики передбачають, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Аналіз наведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про середньоринкову вартість автомобіля позивача.

Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 820/1392/17, від 05 червня 2018 року у справі № 813/3995/16, від 03 квітня 2018 року у справі № 804/112/17, від 13 березня 2018 року у справі № 826/93000/16.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 808/2475/16, при розгляді даної категорії спорів суди мають встановити належність транспортного засобу позивача до об'єктів оподаткування транспортним податком за 2016 рік шляхом встановлення його середньоринкової вартості на підставі інформації Мінекономрозвитку, наданої контролюючому органу щодо транспортних засобів, які в силу пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування транспортним податком за 2016 рік.

Як вбачається з листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22 лютого 2016 року вих. № 3252-08/4797-03 центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку на виконання п. 13 Методики здійснено розрахунок середньоринкової вартості легкових автомобілів (1 том а.с. 141 - 146). Вказаний розрахунок містить дані стосовно вартості автомобіля LEXUS, модель RX 350, тип двигуна - внутрішнього згорання, строк експлуатації якого до трьох років, з об'ємом двигуна 3500 куб.см., проте не містить відомостей про пробіг транспортного засобу та тип коробки переключення передач.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що для врахування при прийнятті податкових повідомлень-рішень на підставі розрахунку Мінекономрозвитку про середньоринкову вартість автомобіля такий розрахунок має бути здійснено до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду, оскільки таку вимогу містить п. 13 Методики.

Натомість відповідач керувався листом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22 лютого 2016 року вих. № 3252-08/4797-03.

Відповідачем не надано до суду документу чи інформації, які б містили відомості про включення у графу «пробіг» км - фактичного або нормативного (середньорічного) пробігу транспортного засобу, з урахуванням дати його реєстрації.

Крім того, лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22 лютого 2016 року вих. № 3252-08/4797-03 містить відомості про автомобіль LEXUS, модель RX 350, тип двигуна - внутрішнього згорання, строк експлуатації якого до трьох років, з об'ємом двигуна 3500 куб.см.

В той час як об'єм двигуна транспортного засобу, який належить ОСОБА_2 становив 3456 куб. см., що не відповідає вказаним у даному розрахунку даним.

Відповідач стверджує про можливість застосування при визначенні об'єму двигуна автомобіля позивача здійсненого Мінекономрозвитку розрахунку вартості подібного за характеристиками автомобіля з об'ємом двигуна 3500 куб.см., оскільки найближчим заокругленим числом прирівняним до об'єму двигуна транспортного засобу 3456 куб.см. є 3500 куб.см. Однак, колегія суддів вважає такі доводи податкового органу безпідставними, оскільки закон не визначає можливості довільного застосування норм законодавства. У свою чергу податковим органом не зазначено про наявність норми закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, з якого б вбачалася можливість застосування приблизного (заокругленого) показника об'єму циліндрів двигунів автомобілів, які визначені в переліку, затвердженому Мінекономрозвитку.

Положення ст. 4 Податкового кодексу України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Враховуючи те, що технічні характеристики автомобіля, зазначеного у листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22 лютого 2016 року вих. № 3252-08/4797-03, не співпадають з технічними характеристиками автомобіля позивача, колегія суддів не вбачає підстав для застосування вказаного розрахунку при визначенні середньоринкової вартості автомобіля позивача, що свідчить про неправомірність нарахування позивачу транспортного податку за 2016 рік.

Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 05 листопада 2018 року у справі № 822/2687/17.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами те, що транспортний засіб позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, а тому колегія суддів вважає вірним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Доводи апеляційної скарги ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді А.Ю. Коротких

В.В. Файдюк