Справа № 826/10531/17
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 лютого 2019 року № 826/10531/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Смолія І.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект»

до Міністерства юстиції України

треті особи ОСОБА_1,

державний реєстратор - приватний нотаріус Київської міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна

про визнання протиправним та скасування Наказу №3744/5 від 21 грудня 2016 року

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» (далі по тексту - позивач,ТОВ «Кей - Колект») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач, Мін'юст), треті особи - ОСОБА_1 (далі по тексту - третя особа 1, ОСОБА_1), державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна (далі по тексту - третя особа 2, державний реєстратор), в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства юстиції України у формі наказу №3744/5 від 21 грудня 2016 року, яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 березня 2016 року №28988225, яке прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» послалося на те, що 22 грудня 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого Банк надав останньому кредит у розмірі 192687 швейцарських франків 00 сантимів.

В забезпечення належного виконання ОСОБА_3 вимог, що випливають з договору про надання споживчого кредиту, між АКІБ «Укрсиббанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 22 грудня 2016 року укладено договір іпотеки б/н.

12 грудня 2011 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого права вимоги заборгованості, включаючи суму наданого кредиту, проценти, комісію, штрафні санкції та інші можливі платежі за договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 грудня 2006 року відступлені ТОВ «Кей - Колект».

12 грудня 2011 року на підставі договору про відступлення права вимоги за іпотечними договорами було відступлено також право вимоги за договором іпотеки б/н від 22 грудня 2006 року.

Також, у позовній заяві зазначено, що 23 березня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого Банк надав останньому кредит у розмірі 64800 швейцарських франків 00 сантимів.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_4 умов договору про надання споживчого кредиту, 23 березня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк», ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки б/н.

12 грудня 2011 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого права вимоги заборгованості, включаючи суму наданого кредиту, проценти, комісію, штрафні санкції та інші можливі платежі за договором про надання споживчого кредиту №0 від 23 березня 2007 року відступлені ТОВ «Кей - Колект».

12 грудня 2011 року на підставі договору про відступлення права вимоги за іпотечними договорами було відступлено також право вимоги за договором іпотеки б/н від 23 березня 2007 року.

Відповідно до пункту 1.4.2 Іпотечних договорів, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Умовами договорів про надання споживчого кредиту передбачено обов'язок позичальників повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, неустойку та передбачені договором платежі у розмірі, на умовах та в порядку передбачених договором.

Однак, як зазначено у позовній заяві, свої зобов'язання за договорами про надання споживчого кредиту позичальники не виконали, в результаті чого у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виникла заборгованість, наявність якої останніми не заперечується.

У зв'язку з чим, як вказав позивач у позовній заяві, останнім, на виконання статті 35 Закону України «Про іпотеку», на адресу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 направлено письмові вимоги про усунення порушень, які були отримані останніми.

В подальшому, позивач звернувся до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. з відповідними документами та заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за собою.

За результатами поданих документів товариством, державним реєстратором 29 березня 2016 року прийнято рішення, індексний номер 28988225 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект».

Не погоджуючись з вказаним рішенням державного реєстратора ОСОБА_1 звернулася до Міністерства юстиції України зі скаргою від 10 серпня 2016 року, за результатами якої відповідачем прийнято рішення у формі Наказу №3744/5 від 21 грудня 2016 року, який отримано позивачем 21 лютого 2017 року.

Позивач з вказаним Наказом Мін'юсту не погоджується, вважає його таким, що прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства України, а скаргу представника ОСОБА_1 позивач вважає такою, що не підлягає задоволенню з тих підстав, що позивача не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду скарги, що, на думку останнього, перешкоджає її розгляду.

Крім того, позивач також зазначив й про те, що станом на дату складання даної позовної заяви він не отримував самої скарги представника ОСОБА_1 та доданих до неї документів, що позбавило позивача надати свої пояснення стосовно цієї скарги.

При цьому, позивач також зазначив, що на офіційному сайті Мін'юсту розміщено оголошення із «викривленням» інформації про розгляд вказаної вище скарги, оскільки з розміщеного на сайті тексту неможливо встановити суб'єктний склад розгляду певної скарги. При цьому, позивач також послався й на правила стилістики ділової мови.

Також, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що на момент розгляду скарги представника ОСОБА_1, 21 жовтня 2016 року, в провадженні Приморського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа №522/17606/16-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Кобелєвої Алли Михайлівни, ТОВ «Кей - Колект» про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Судова справа розглядалась між тими самими сторонами, з тих самих предмета та підстав, що і подана представником ОСОБА_1 скарга до Мін'юсту.

Проте, як вказує позивач, даний факт представником ОСОБА_1, який був присутній при розгляді скарги особисто, на думку позивача, був навмисно прихований.

Також, позивач послався й на те, що представник ОСОБА_1 звернувся до Мін'юсту зі скаргою на рішення саме приватного нотаріуса Кобелєвої А.М., а не державного реєстратора, при цьому, представником ОСОБА_1 не піднімалось питання про порушення права останньої у зв'язку з прийняттям рішення, індексний номер 28988225 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а Мін'юстом, в свою чергу, таке питання не досліджувалось.

З огляду на викладені вище обставини та вважаючи порушеними свої права та інтереси прийняттям Наказу №3744/5, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заяво.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у запереченнях проти позову послався на те, що Мін'юстом було розміщено оголошення про розгляд скарги на офіційному сайті, тобто, було повідомлено всіх заінтересованих осіб. При цьому, представник відповідача послався й на те, що нормами чинного законодавства не затверджено форму оголошення.

Крім того, представник відповідача зазначив, що згідно з матеріалами скарги, даними Державного реєстру прав, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек вбачається, що 22 грудня 2006 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 (іпотекодавці) та АКІБ «Укрсиббанк» (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки №2539, посвідчений приватним нотаріусом Горлач Т.Г., а також 23 березня 2007 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 (іпотекодавці) та АКІБ «Укрсиббанк» (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки №816, посвідчений приватним нотаріусом Горлач Т.Г., за умовами яких іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку об'єкт нерухомого майна - квартиру загальною площею 112,8 кв.м, житловою площею 87,4 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

12 грудня 2011 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого до ТОВ «Кей - Колект» перейшло право вимоги за договорами про надання споживчого кредиту №0, 00/2 та 0.

Також, 12 грудня 2011 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. посвідчено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки за №5207-5208, про що внесені відповідні зміни до записів Державного реєстру іпотек.

Згідно з відомостями Державного реєстру прав було встановлено, що 23 березня 2016 року до приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. звернувся представник ТОВ «Кей - Колект» з заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Разом з заявою про державну реєстрацію права власності, зареєстрованою у базі даних заяв Державного реєстру прав за №16192892 було подано договір іпотеки від 22 грудня 2006 року №2539, посвідчений приватним нотаріусом Горлач Т.Г., договір іпотеки від 23 березня 2007 року №816, посвідчений приватним нотаріусом Горлач Т.Г., договір факторингу від 12 грудня 2011 року №1, укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» та договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року №5207-5208, укладений між АКІБ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей - Колект», посвідчений приватним нотаріусом Саєнко Е.В.

29 березня 2016 року за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію права власності №16192892 та поданих разом з нею документів приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28988225 на підставі якого щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 було відкрито розділ Державного реєстру прав за №01, внесено до нього запис про право власності ТОВ «Кей - Колект» №13916639 та перенесено записи про іпотеки за №№13916936, 13916965, записи про обтяження іпотечними заборонами на нерухоме майно за №№13916662, 13916690, а також перенесено записи про арешти усього нерухомого майна боржників (іпотекодавців), які містились у спеціальних розділах Державного реєстру прав (записи про арешти в спеціальних розділах Державного реєстру прав №№5636331, 9809546, 5636624, 8923274, 8924748 (помилково внесений державним реєстратором прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції Вербельчуком А.Ф. як заборона на нерухоме майно)), а також перенесено запис №9300499 про арешт усього нерухомого майна ОСОБА_4, який містився у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

При цьому, як вказує представник відповідача у письмових запереченнях проти позову, при аналізі відомостей з Державного реєстру прав було встановлено, що при реєстрації заяви про державну реєстрацію права власності у базі даних заяв Державного реєстру прав приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. не було належним чином відскановано та розміщено у реєстраційній справі в електронній формі копії оригіналів документів, поданих для проведення державної реєстрації прав, а саме: договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року, договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року №5207-5208, що не дає можливості встановити відомості, що містилися у документах, які були подані для проведення державної реєстрації прав, а також суперечить вимогам Закону в редакції до 01 січня 2016 року та Порядку.

Крім того, представник відповідача послався й на те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. підставою для виникнення права власності на вказану вище квартиру за позивачем зазначено договори іпотеки від 22 грудня 2006 року №2539 та від 23 березня 2007 року №816, проте, з аналізу вказаних договорів, як зазначив представник відповідача, вбачається, що їх умовами передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення в позасудовому порядку на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цих договорах. Проте, за даними Державного реєстру прав відомості щодо подачі заявником відповідних документів для проведення оскаржуваної реєстраційної дії відсутні.

Також, представник відповідача послався й на те, що згідно з відомостями Державного реєстру прав після відкриття розділу Державного реєстру прав з №01 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. було здійснено пошуки відомостей про право власності, інші речові права, іпотеки та обтяження речових прав на нерухоме майно у Державному реєстрі прав, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об1єктів нерухомого майна як за об'єктом нерухомого майна, так і за суб'єктами, право власності яких відчужувалось, і було встановлено наявність зареєстрованих у спеціальних розділах Державного реєстру прав п'яти записів про арешти, накладених на все нерухоме майно ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (іпотекодавців), а також активного запису про арешт усього нерухомого майна ОСОБА_4, який містився в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Тобто, як зазначає представник відповідача, приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. встановлено наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, однак всупереч вимогам законодавства щодо прийняття рішення про відмову у проведення державної реєстрації прав за наявності зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно проведено державну реєстрацію права власності на вказану вище квартиру за ТОВ «Кей - Колект», а також перенесено відомості про арешти усього нерухомого майна скаржниці та співвласників зі спеціальних розділів до новоствореного розділу Державного реєстру, після чого арешти погашено, незважаючи на те, що вони стосувалися всього нерухомого майна іпотекодавців, а не лише предмета іпотеки, звернення стягнення якого відбулося.

На підставі викладених вище обставин, як вказує представник відповідача, відповідач дійшов висновку про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 березня 2016 року №28988225.

Також, представник відповідача зазначив, що оскільки рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 березня 2016 року №28988225 підлягає скасуванню, залишення без змін рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 березня 2016 року №№28988996,28989204, згідно з якими припинено записи про іпотеку №№13916936,13916965, призведе до порушення прав та обов'язків суб'єктів іпотечних правовідносин.

Більш того, представник відповідача зазначив, що у матеріалах звернення відсутні інформація про судове провадження або інформація про судове рішення між тими самими сторонами та з того самого предмета і підстав, а з копії ухвали про відкриття провадження у справі №522/17606/16-ц від 22 вересня 2016 року, тобто на момент подання скарги до Мін'юсту судового спору не існувало.

Крім того, представник відповідача зазначив й про те, що у відповідності до вимог законодавства України нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладені функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З огляду на викладені обставини, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, третя особа 1 послалася на те, що оскаржуваним наказом Мін'юсту №3744/5 скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 28988225, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. 29 березня 2016 року.

Вказаним рішенням приватного нотаріуса, як зазначила третя особа 1, на її думку, незаконно здійснено перереєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 та зареєстровано право власності за ТОВ «Кей - Колект».

Дізнавшись про позбавлення права власності на вказану квартиру, як вказує третя особа 1, вона звернулась до Міністерства юстиції України з відповідною скаргою, яка була задоволена, а рішення приватного нотаріуса скасовано з підстав наявності зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Крім того, третя особа 1 послалася й на те, що позивачем пропущено строки звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, зазначивши, що наказ прийнятий відповідачем 21 грудня 2016 року, засідання комісії з розгляду скарг відбулося ще раніше, а позивач звернувся до суду лише 19 жовтня 2017 року.

В додаткових поясненнях третя особа 1 також послалася на те, що нею та членами її сім'ї не подавався позов до Приморського районного суду міста Одеси, та 18 жовтня 2016 року, одразу після того, як третя особа 1 дізналася про існування такого позову у суді, подала заяву про залишення його без розгляду. Ухвалою суду від 15 листопада 2016 року позов залишено без розгляду, а тому, на думку третьої особи 1, посилання позивача щодо наявності спору у суді між тими самими сторонами та з тих самих підстав є необґрунтованими.

Третя особа 2 письмових пояснень щодо позовної заяви не надала з невідомих суду причин.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 27 лютого 2018 року жодна зі сторін не з'явились, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, представником позивача та представником третьої особи 1 надано письмові заяві з проханням розглянути справу за їх відсутністю та здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Враховуючи викладене, зважаючи на згоду представника позивача, представника третьої особи 1 та достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у судовому засіданні 27 лютого 2018 року судом, згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наданої суду копії договору про надання споживчого кредиту №0, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 192687,00 швейцарських франків та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 799844,51 грн за курсом НБУ, строком повернення не пізніше 22 грудня 2020 року зі сплатою процентів та комісії банку.

В якості забезпечення виконання зобов'язання за вказаним вище договором про надання споживчого кредиту між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (іпотекодавці), що є майновими поручителями ОСОБА_3, укладено іпотечний договір в забезпечення виконання зобов'язань третьої особи від 22 грудня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горлач Т.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №2539, відповідно до умов якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно - квартиру, зазначену в пункті 1.4 цього Договору, зокрема, чотирьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 112,8 кв.м, житловою площею - 87,4 кв.м.

Статтею 4 вказаного іпотечного договору визначені умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 5 цього ж договору передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

23 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 64800,00 швейцарських франків та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 269856,75 грн за курсом НБУ, строком повернення до 23 березня 2014 року зі сплатою процентів та комісії банку.

В якості забезпечення виконання зобов'язання за вказаним вище договором про надання споживчого кредиту між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1, ОСОБА_3 (іпотекодавці), що є майновими поручителями ОСОБА_4, та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір від 23 березня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горлач Т.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №816, відповідно до умов якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно - квартиру, зазначену в пункті 1.4 цього Договору, зокрема, чотирьохкімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 112,8 кв.м, житловою площею - 87,4 кв.м.

Статтею 4 вказаного іпотечного договору визначені умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 5 цього ж договору передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У відповідності до наданої суду копії договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року, укладеного між Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект», вбачається, що Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» зобов'язався передати у власність Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект», а останнє зобов'язалося прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за плату та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з пунктом 1.4. цього ж договору, що одночасно з відступленням прав вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» переходять усі права Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за усіма договорами забезпечення.

З наданої виписки з додатку до Договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року вбачається, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» перейшли права вимоги у тому числі за договорами про надання споживчого кредиту №0 та №0.

За умовами укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 22 грудня 2011 року, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» прийняв права вимоги за договорами іпотеки, у тому числі, за іпотечними договорами від 22 грудня 2006 року та від 23 березня 2007 року, про що свідчить виписка з додатку №1 до Договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року.

01 лютого 2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» на адресу ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 направлені повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку з невиконанням умов договорів про надання споживчого кредиту №0 та №0 та наявністю заборгованості за тілом кредитом та нарахованими відсотками. Вказані повідомлення були отримані ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 25 травня 2011 року заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси у цивільній справі №2-1407/2011 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», стягнуто на користь банку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 23 березня 2007 року у розмірі 67909 швейцарських франків 87 сантимів, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 14 березня 2011 року складає 577937,94 грн, а також звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Також, заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 01 жовтня 2013 року у цивільній справі №522/7052/13-ц задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» та звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2014 року у цивільній справі №522/7052/13-ц заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 жовтня 2013 року скасовано, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» та в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 23 березня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, встановленою на час проведення прилюдних торгів суб'єктом оціночної діяльності. В решті позовних вимог відмовлено.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2016 року Приморським районним судом міста Одеси було відкрито провадження в цивільній справі №522/17606/16-ц за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до змісту наявної в матеріалах справи позовної заяви, предметом спору у вказаній вище цивільній справі було визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:28988225 від 29 березня 2016 року, позовна заява датована 15 вересня 2016 року.

В той же час, у відповідності до наданої суду копії заяви ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, останні звернулися до Приморського районного суду міста Одеси з заявою про залишення їх позовної заяви до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без розгляду.

Відповідно до наданої суду копії ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 15 листопада 2016 року, яка набрала законної сили 22 листопада 2016 року, позовна заява ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень залишена без розгляду.

Більш того, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11 серпня 2016 року на адресу Міністерства юстиції України надійшла скарга ОСОБА_10, який діяв в інтересах ОСОБА_1, відповідно до якої останній просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень винесене 29 березня 2016 року (з відкриттям розділу), індексний номер 28988225 (час винесення о 12:19:45), яким було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру №6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» та відновити становище, що існувало до порушення права, а також повернути назад у власність квартиру №6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом державної реєстрації права власності за власниками: ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Суб'єктом оскарження у даній скарзі зазначено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєву Аллу Михайлівну, зі змісту скарги вбачається, що оскаржуваним ОСОБА_1 рішенням від 29 березня 2016 року, індексний номер 28988225 право власності на квартиру зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект», тобто, останнє є зацікавленою особою у межах предмету скарги.

Також, з наданих суду документів вбачається, що супровідним листом від 21 вересня 2016 року за вих. №32553/23536-0-33-16/19 представника ОСОБА_1 - ОСОБА_10 повідомлено про продовження терміну розгляду скарги до 26 вересня 2016 року.

Крім того, в матеріалах справи наявні супровідні листи - повідомлення Міністерства юстиції України від 19 жовтня 2016 року за вих. №№2/23536-0-3316/19К та №23536-0-33-16/19К, адресовані Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» та Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобелєвій Аллі Михайлівні, відповідно до змісту яких останніх повідомлено про направлення на їх адресу копії скарги ОСОБА_10, який діє в інтересах ОСОБА_1 щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 березня 2016 року №28988225, прийнятого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., а також зазначено, що повідомлення про дату, час та місце розгляду скарги Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, буде опубліковано в підрозділі «Засідання Комісії» розділу «Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації» рубрики «Послуги» на сайті Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України за посиланням з офіційного сайт Мін'юсту.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів направлення Міністерством юстиції України вказаних вище супровідних листів - повідомлень на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни у встановленому порядку, також відсутні докази отримання останніми цих супровідних листів - повідомлень.

При цьому, на сайті Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України (http://ddr.minjust.gov.ua/uk/1e188819c58b9e55a24cbafc40922581/ogoloshennya_pro_zasidannya_komisiyi_21_zhovtnya_2016_roku_/) розміщено оголошення наступного змісту: « 21 жовтня 2016 року о 10 год 00 хв за адресою: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка (колишня вул. Марини Раскової), 15, кабінет № 1103а відбудеться засідання Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

Запрошуються скаржники/їх представники та заінтересовані особи/їх представники для розгляду наступних скарг:

9) Скарга ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_1, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 серпня 2016 року за № 23536-0-33-16.»

Суд вважає за необхідне зазначити, що жодної іншої інформації стосовно змісту скарги ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_1, зокрема, щодо предмета оскарження або зазначення найменування суб'єкта оскарження та зазначення заінтересованих осіб, на офіційному сайті розміщено не було.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_10, який діє в інтересах ОСОБА_1 від 10 серпня 2016 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 серпня 2016 року за №23536-0-33-16, 21 жовтня 2016 року Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України складено висновок, відповідно до якого Комісія вирішила частково задовольнити скаргу ОСОБА_10, який діє в інтересах ОСОБА_1, від 10 серпня 2016 року, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 березня 2016 року №28988225, прийняте Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 березня 2016 року №28988996, прийняте Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 березня 2016 року №28989204, прийняте Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., у задоволенні скарги у частині відновлення становища, що існувало до порушення права, та повернення назад у власність квартири №6, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом державної реєстрації права власності за попередніми власниками відмовлено у зв'язку з тим, що розгляд питань, порушених у цій частині скарги, не належить до компетенції Міністерства юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 21 грудня 2016 року №3744/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» частково задоволено скаргу ОСОБА_10, який діє в інтересах ОСОБА_1, від 10 серпня 2016 року, а саме:

- скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 березня 2016 року №28988225, прийняте Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М.;

- скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 березня 2016 року №28988996, прийняте Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М.;

- скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 березня 2016 року №28989204, прийняте Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М.;

- відмовлено у задоволенні скарги у частині відновлення становища, що існувало до порушення права, та повернення назад у власність квартири №6, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом державної реєстрації права власності за попередніми власниками у зв'язку з тим, що розгляд питань, порушених у цій частині скарги, не належить до компетенції Міністерства юстиції України.

Відповідно до наявних в матеріалах справи супровідних листів №№4/23536-0-33-16/19К та №3/23536-0-33-16/19К копії вказаного наказу направлені Міністерством юстиції України на адреси Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни 10 лютого 2017 року.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 21 грудня 2016 року 33744/5 отримано 21 лютого 2017 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції товариства у правому верхньому куті супровідного листа Міністерства юстиції України (вхідний номер 16994).

Незгода з вказаним наказом відповідача стала підставою для звернення позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі по тексту - Закон України від 01 липня 2004 року №1952-IV), Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128 (далі по тексту - Порядок №1128), Положенням про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2016 року № 37/5 та зареєстрованим Міністерством юстиції України від 13 січня 2016 року за № 42/28172 (далі по тексту - Положення №37/5).

Суд звертає увагу, що при розгляді справи по суті судом застосовуються положенням законодавства України в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до положень частини 1 статті 37 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

У відповідності до частини 3 статті 37 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 30 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України протягом 15 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

У разі якщо розгляд та вирішення скарги потребують перевірки діяльності державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав, а також залучення скаржника чи інших осіб, Міністерство юстиції України та його територіальні органи можуть подовжити строки розгляду та вирішення скарги, повідомивши про це скаржника. При цьому загальний строк розгляду та вирішення скарги не може перевищувати 45 календарних днів.

Частиною 4 статті 37 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV днем подання скарги вважається день її фактичного отримання Міністерством юстиції України або його територіальним органом, а в разі надсилання скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв'язку від скаржника поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв'язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

У разі якщо останній день строку для подання скарг, зазначеного у частині третій цієї статті, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

У відповідності до частини 9 статті 37 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, процедуру розгляду відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закони) скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту (далі - суб'єкт оскарження), що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами (далі - суб'єкт розгляду скарги) визначено Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128.

Пунктом 2 Порядку №1128 передбачено, що для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2016 року №37/5 затверджено Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, яке зареєстроване Міністерством юстиції України від 13 січня 2016 року за № 42/28172.

Відповідно до пункту 2 розділу І, пункту 1, 8 розділу ІІІ Положення № 37/5, Комісія є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1128, забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

Формою роботи комісії є засідання, які проводяться у разі потреби. Дату, час і місце проведення засідання комісії визначає її Голова.

Рішення комісії оформляються висновком, який підписується Головою комісії, секретарем та членами комісії, що брали участь у засіданні комісії.

Суд зазначає, що з метою встановлення факту правомірності чи, навпаки, протиправності дій відповідача щодо оформлення та видачі оскаржуваних висновків і наказів, необхідним є дослідження питання дотримання Комісією порядку розгляду скарг.

Так, відповідно до пункту 4 Порядку №1128 розгляд скарг здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян» з урахуванням особливостей, передбачених Законами, які обраховуються з моменту реєстрації її суб'єктом розгляду скарги.

Згідно з пунктом 5 Порядку №1128 перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення:

1) чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб'єкта розгляду скарги (належний суб'єкт розгляду скарги);

2) чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги та вимог щодо її оформлення;

3) чи наявні (відсутні) інші скарги у суб'єкта розгляду скарги.

Пунктом 8 Порядку №1128 передбачено, що під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує:

1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження;

2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах;

3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Згідно з пунктами 9-11 Порядку №11 під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та / або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі); 2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту; 3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).

Копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

У разі повідомлення скаржником та/або його представником, іншими особами, які беруть участь у розгляді скарги по суті, про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того ж предмета, з тих же підстав, про які зазначено у скарзі, ними надається копія відповідного рішення суду на засідання комісії.

Відповідно до пункту 12 Порядку №1128 за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Так, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» не було належним чином повідомлено про час розгляду справи та не отримало у строк встановлений Порядком №1128 скаргу представника ОСОБА_10, який діяв в інтересах ОСОБА_1 з додатками до неї.

При цьому, як вже зазначалося судом, з супровідного листа від 19 жовтня 2016 року №2/23536-033-16/19К вбачається, що відповідач надіслав позивачу копію скарги ОСОБА_10, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1, з додатками, а також повідомив, що повідомлення про дату її розгляду буде опубліковано на офіційному веб-сайті Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України за посиланням з офіційного сайту Мін'юсту.

Проте, належних та допустимих доказів надіслання цього повідомлення та скарги з додатками, як і отримання їх позивачем, матеріали справи не містять.

В той же час, абзацом 27 пункту 2 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, визначено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового зв'язку, є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Вміст поштового відправлення містить бланк опису вкладення, який згідно з п. 61 Правил надання послуг поштового зв'язку, заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові.

Оскільки доказів на підтвердження направлення таких листів із відмітками поштової установи, а також розрахункових документів відповідачем суду не надано, суд не приймає вказаний вище супровідний лист як належний та допустимий доказ повідомлення позивача про розгляд скарги та взагалі про надходження до Міністерства скарги ОСОБА_10. який діє в інтересах ОСОБА_1.

Стосовно посилань відповідача щодо відсутності затвердженої форми повідомлення про дату, час та місце розгляду скарги, яке публікується на офіційному сайті відповідача, суд зазначає, що в даному випадку, взагалі неможливо ідентифікувати з якою саме скаргою представник ОСОБА_1 звернувся до Міністерства юстиції України та чи стосується будь - яким чином ця скарга інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект», а тому суд не приймає до уваги твердження відповідача стосовно належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду скарги представника ОСОБА_1 також шляхом опублікування про це оголошення на своєму офіційному сайті.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що та обставина, що таке повідомлення про час і місце розгляду скарги було розміщено на офіційному веб-сайті Мін'юсту та, на думку відповідача, є належним повідомленням позивача, не свідчить про нівелювання обов'язку суб'єкта розгляду скарги надати заінтересованим особам копії скарги, що має на меті забезпечити обізнаність осіб, чиї інтереси зачіпаються, про її подання, зміст та розгляд.

Суд наголошує, що важливість дотримання і неухильного виконання процедури розгляду скарги безпосередньо пов'язана із забезпеченням права суб'єкта особи, інтересів якої вона стосується, на захист, зокрема надання нею відповідних пояснень з приводу правовідносин, що виникли. Тому, невиконання суб'єктом влади вимог законодавства в цій частині зводить нанівець законність всієї процедури розгляду скарги та, як наслідок, прийнятого за її результатами рішення.

Наведене в сукупності свідчить про те, що Міністерством юстиції України не було дотримано вимог Порядку №1128 щодо забезпечення права позивача, як зацікавленої особи, в частині надання останньому копії скарги до неї у строк, встановлений Порядком № 1128, при розгляді скарги ОСОБА_10, який діяв в інтересах ОСОБА_1

Зазначені процедурні порушення розгляду скарги призвели до відповідних наслідків та обумовлюють наявність достатніх і необхідних правових підстав для визнання протиправним й скасування оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 21 грудня 2016 року №3744/5.

Судом також враховується правова позиція, висловлена в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов'язків.

Отже, спірний наказ не підлягає перевірці по суті встановлених ним обставин, тобто результатів перевірки скарги ОСОБА_10, який діяв в інтересах ОСОБА_1, оскільки її здійснення належить до дискреційних повноважень відповідача, що мають бути ним реалізовані у порядку та у спосіб, визначений Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV та Порядком № 1128, з дотриманням прав, свобод і законних інтересів всіх осіб, передбачених пунктом 9 цього ж Порядку, за умови повного, всебічного, виваженого та об'єктивного встановлення всіх обставин виниклих правовідносин з дотриманням, зокрема, вимог пункту 8 Порядку №1128.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року у справі 826/19452/16 та постанові від 03 липня 2018 року у справі №802/1421/17-а.

Разом з тим, оскільки порушена сама процедура розгляду скарги, скасуванню підлягає прийнятий за результатами такого розгляду наказ у повному обсязі.

В той же час, суд не приймає до уваги твердження позивача в частині наявності судового спору між тими самими сторонами та з тих самих підстав під час розгляду відповідачем скарги ОСОБА_10, який діяв в інтересах ОСОБА_1, оскільки такі твердження спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому, суд звертає увагу, що чинним законодавством на відповідача не покладено обов'язку щодо перевірки наявності такого судового спору, в той час, коли скаржнику та/або його представнику, іншим особам, які беруть участь у розгляді скарги по суті, надано право повідомляти Комісію про наявність судового спору між тими самими сторонами, з того ж предмета, з тих же підстав, про які зазначено у скарзі з надання копії відповідного рішення суду на засідання комісії.

Також суд не приймає до уваги доводи позивача в обґрунтування своїх позовних вимог в тій частині, що відповідачем розглянута скарга саме на рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., а не державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М., оскільки не зазначення повного найменування суб'єкта оскарження під час подання скарги на його дії, зокрема, не зазначення, що приватний нотаріус є державним реєстратором в межах спірних правовідносин не є підставою для визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень.

В той же час, суд вважає за доцільне також звернути увагу позивача на те, що пунктом 2 частини 1 статті 10 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV визначено, що державним реєстратором є нотаріус. Тобто, нотаріус під час вчинення відповідних реєстраційних дій виступає спеціальним суб'єктом, на якого покладено функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Стосовно посилань третьої особи 1 на пропуск позивачем строків звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, суд звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 21 грудня 2016 року №3744/5 лише 21 лютого 2017 року, в той час, коли з позовною заявою позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва 19 серпня 2017 року, про що свідчить відповідний відбиток відділення поштового зв'язку.

Наведене в сукупності дозволяє суду дійти висновку про своєчасність звернення позивача за захистом своїх прав та інтересів до адміністративного суду з вказаним адміністративним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача та наявність правових підстав для їх задоволення, оскільки під час розгляду справи судом було встановлено порушення самої процедури розгляду скарги відповідачем, а тому оскаржуваний наказ Мін'юсту підлягає скасуванню у повному обсязі.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» задоволені у повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача, понесених ним судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №3744/5 від 21 грудня 2016 року «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень».

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей - Колект» (04071, місто Київ, вулиця Межигірська, будинок 22, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Городецького, будинок 13, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій