Справа № 140/2588/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1107/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Нововолинсько-Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2018 року про повернення апеляційної скарги у справі № 140/2588/18 за адміністративним позовом Нововолинсько-Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області до Державного підприємства «Нововолинський ремонтно-механічний завод» про стягнення заборгованості (ухвала суду першої інстанції прийнята суддею Ксензюк А.Я. в м. Луцьку Волинської області 29.12.2018 року), -

ВСТАНОВИВ:

Нововолинсько-Іваничівське обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області звернулося з позовом до Державного підприємства «Нововолинський ремонтно-механічний завод» про стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат по виплаті та доставці пенсій, призначених на пільгових умовах.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2018 року позовну заяву Нововолинсько-Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області повернуто.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказана ухвала є незаконною та прийнятою з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2018 року про повернення апеляційної скарги скасувати, а справу направити на продовження розгляду в суд першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про неповну сплату судового збору, а також несвоєчасне надання суду доказів про сплату судового збору.

Відповідно до положень частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглядалася без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що 10.12.2018 року Нововолинсько-Іваничівське обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області звернулось з адміністративним позовом до Державного підприємства «Нововолинський ремонтно-механічний завод» про стягнення заборгованості.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 року позовну заяву залишено без руху у звязку з несплатою заявником судового збору в сумі 1935,59 грн. та надано десятиденний строк для усунення зазначеного недоліку з дня вручення копії даної ухвали.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 8) копію ухвали без руху позивачем отримано 17.12.2018 року, що ним не заперечується.

Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Частиною 1 статті 120 КАС України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Відтак, перебіг строку на усунення недоліку апеляційної скарги почався 18.12.2018 року і завершився 27.12.2018 року.

Оскільки позивачем направлено заяву про усунення недоліків 28.12.2018 року, що ним не заперечується, строк на усунення недоліків був дійсно пропущений.

Отже, висновки суду першої інстанції про несвоєчасне усунення недоліків позовної заяви відповідають обставинам справи.

Іншою підставою повернення позовної заяви стало неповне усунення її недоліків, зазначених у ухвалі про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції зазначив про необхідність сплатити судовий збір в розмірі 1935,59 грн., тоді як позивач сплатив лише 1762 грн.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, винісши спірну ухвалу, позбавив позивача можливості заявити клопотання про зменшення розміру позовних вимог.

Щодо даних покликань апелянта суд апеляційної інстанції зазначає, що судовий збір в розмірі 1762 грн. позивачем сплачено 20.12.2018 року згідно платіжним дорученням № 580. Відтак до закінчення строку на усунення недоліку позовної заяви - 27.12.2018 року - у позивача була можливість заявити клопотання про зменшення розміру позовних вимог.

Однак позивачем разом з поданням заяви про усунення недоліків позовної заяви не було заявлено відповідного клопотання про зменшення розміру позовних вимог. Тому суд першої інстанції правомірно виходив про неповну сплату судового збору позивачем відповідно до розміру позовних вимог, які містилися у позовній заяві.

Пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Оскільки позивач у встановлений судом строк не усунув недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі судді Волинського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року про залишення позовної заяви без руху, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правомірно повернув позовну заяву Нововолинсько-Іваничівському обєднаному управлінню Пенсійного фонду України Волинської області.

Пунктом 1 частини 3 ст. 2 КАС України визначено, що верховенство права є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Суд неодноразово зазначав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року (пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання такого права стосовно неповнолітніх та психічно хворих осіб (рішення у справі «Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom) від 22 жовтня 1996 року, пп. 51-52; і у справі «Толстой Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, пп. 62-67).

Таким чином, практика Суду також свідчить про необхідність врахування законодавчо встановлених національним законодавством обмежень щодо права на суд, зокрема і дотримання відповідних процесуальних строків щодо вчинення певних процесуальних дій.

Згідно частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Нововолинсько-Іваничівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2018 року про повернення апеляційної скарги у справі № 140/2588/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3