Справа № 360/478/19
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/478/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі Рубіжанське ОУПФУ Луганської обдасті або відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною діяльність відповідача щодо не вирішення питання про призначення пенсії позивачу на підставі абз.1 п.3 ч.1 ст.115 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування шляхом винесення відповідного рішення;

- зобовязати відповідача прийняти рішення про призначення позивачу пенсії на підставі абз.1 п.3 ч.1 ст.115 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з 05.11.2018.

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, досягла 50-ти річного віку та має загальний страховий стаж понад 25 років. Позивач має доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка відноситься до числа осіб з інвалідністю віком до 16 років та визнана дитиною-інвалідом 06 вересня 1999 року у віці 11 років.

Користуючись своїм правом на призначення дострокової пенсії, як матері інваліда з дитинства, 05 листопада 2018 року позивач звернулась до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі абзацу 1 пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування разом з відповідними документами.

В порущення п.4.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, відповідач не надав позивачу розписку із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних та відсутніх документів, але проти цього факту не заперечував. Також, листом за вих. №349/с14 від 26.11.2018 відповідач підтвердив той факт, що 05 листопада 2018 року позивач звернулась із заявою про призначення пенсії на підставі абзацу 1 пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та повідомив про необхідність надання додаткових документів, а саме: довідки МСЕК із зазначенням фактичного часу настання інвалідності з дитинства доньки позивача. Позивач повідомила відповідача про те, що її донька перебуває на обліку у відповідача і в її пенсійній справі наявний медичний висновок на дитину-інваліда віком до 16 років від 06.09.1999. Цей факт був перевірений та підтверджений відповідачем в присутності позивача та її доньки.

Крім того, на виконання листа відповідача за вих. №349/с14 від 26.11.2018, до заяви про призначення пенсії позивач надала довідку ЛКК за вих. № 01-26-63 про час настання інвалідності доньки. Ознайомивщись зі змістом наданої довідки ЛКК за вих. № 01-26-63, відповідач проінформував, що лише при наявності висновку ЛКК про те, що донька позивача мала медичні показання для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення 6-річного віку, ОСОБА_2 буде призначена пенсія. Рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу не надали, обгрунтувавщи свої протиправні дії тим, що нібито позивач не зверталась із заявою про призначення пенсії. Внаслідок протиправних дій відповідача, порушення ним вимог п. 4.1. Порядку №22-1 та спотворення фактичних обставин, які мали місце, відповідач, на думку позивача, позбавив її права на отримання пенсії з моменту звернення, тобто з 05 листопада 2018 року.

За таких обставин, позивач звернулась до відповідача з проханням повторно прийняти заяву про призначення пенсії разом із відповідними документами.

28 грудня 2018 року відповідач надіслав на адресу позивача лист за вих. 395/с-14, згідно якого повідомив, що її заява розглянута як письмове звернення щодо призначення дострокової пенсії, відповідно до Закону України Про звернення громадян,

Також, 28 грудня 2018 року відповідач надіслав на адресу позивача лист за вих. №390/с-14 щодо відмови у прийнятті документів.

На думку позивача, відповідач, відмовляючи їй у призначенні пенсії за віком на підставі абзацу 1 пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та відмовляючи видати рішення про відмову у призначенні пенсії, діяв не у спосіб, визначений законом.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

25.02.2019 від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

05.11.2018 та 07.11.2018 позивач звернулась до відповідача в порядку, встановленому для прийому громадян, усно, з паспортом, ідентифікаційним кодом для отримання консультації з питання призначення дострокової пенсії як матері дитини - інваліда. Після огляду цих документів у позивача не було документа, який підтверджує що ОСОБА_2 визнана інвалідом з дитинства, а саме висновку ЛКК про те, що її донька мала медичні показання для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку.

У подальшому, 13.11.2018 позивач звернулась до відповідача із письмовим зверненням, зареєстрованим відповідно до Закону України «Про звернення громадян», щодо направлення запиту до Лисичанської МСЕК про надання висновку про час настання інвалідності її доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Листом від 26.11.2018 № 349/С-14 позивачу надано відповідь про те, що направлено запит від 13.11.2018 № 18258/02.1 до Лисичанської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії про надання довідки про фактичний час настання інвалідності з дитинства щодо її доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та після надходження до управління довідки МСЕК з зазначенням фактичного часу настання інвалідності з дитинства ОСОБА_2, буде визначено позивачу право виходу на пенсію за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства.

13.12.2018 позивач звернулась до відповідача із письмовим зверненням, зареєстрованим відповідно до Закону України «Про звернення громадян», щодо причин відмови у прийнятті документів для призначення пенсії, як матері дитини - інваліда з дитинства.

Листом від 28.12.2018 № 390/С-14 позивача повідомлено, що 21.11.2018 управлінням від Лисичанської МСЕК отримано відповідь на запит, якою повідомлено, що довідка про фактичний стан настання інвалідності з дитинства видається дитячою міською лікарнею за місцем проживання.

14.12.2018 позивач знову звернулась до відповідача із письмовим зверненням, зареєстрованим відповідно до Закону України «Про звернення громадян», щодо призначення дострокової пенсії відповідно до абз. 1 п.3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та надала копії документів, а саме: паспорта ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; ідентифікаційного коду ОСОБА_2; свідоцтва про народження ОСОБА_2; корінця від 06.09.1999 № 797; посвідчення отримувача соціальної допомоги; довідки МСЕК 12ААА № 164835; довідки комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Рубіжанської міської ради Луганської області від 12.12.2018 № 01-26-63; трудової книжки ОСОБА_1; паспорта ОСОБА_1; ідентифікаційного коду ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про народження №360862 від 15.06.1988 позивач має доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно до посвідчення №006257 від 18.09.2009 ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства II групи. Згідно з довідкою 12.12.2018 № 01-26-63, виданою комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Рубіжанської міської ради Луганської області, ОСОБА_2 вперше встановлено діагноз у 1999 році; висновок ЛКК від 06.09.1999 №797 в подальшому стані інвалід був продовжений до досягнення дитиною 16-ти річного віку.

Позивач має загальний трудовий стаж понад 15 років, що підтверджується записами в трудовій книжці № 8333376.

Після досягнення 50-річного віку, в листопаді 2018 року та в грудні 2018 року, позивач зверталась до Рубіжанського ОУПФУ Луганської області з питання призначення дострокової пенсії, як матері дитини - інваліда.

Листом від 28.12.2018 № 395/С-14 позивача повідомлено, що відповідно до наданих копій документів, після попередньої перевірки встановлено, що за відсутності висновку ЛКК про те, що ОСОБА_2 мала медичні показання для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку, відповідно до копії довідки комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Рубіжанської міської ради Луганської області від 12.12.2018 № 01-26-63 в якій зазначено, що ОСОБА_2 визнана дитиною - інвалідом вперше 06.09.1999 - в 11 років, тобто після

шестирічного віку, тому права на дострокову пенсію за віком як мати інваліда з дитинства позивач не має.

Відповідач зазначає, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Згідно матеріалів справи, дочка позивача ОСОБА_2 була визнана інвалідом з дитинства у одинадцятирічному віці. Медичного висновку лікарсько-консультаційної комісії щодо медичних показань дитини для визнання її дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку позивачем ані відповідачу, ані до суду не надано.

Враховуючи вищевикладені обставини та наведені норми, відповідач вважає, що підстави для призначення та виплати позивачу дострокової пенсії, як матері інваліда з дитинства відсутні, оскільки дочка позивачки визнана інвалідом з дитинства у одинадцятирічному віці, а тому позивач мала надати управлінню висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що її донька мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

01.03.2019 від позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив (а.с.81-86), відповідно до якої зазначено, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії на підставі абзацу 1 пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» відповідач зазначає той факт, що ОСОБА_2 визнана дитиною - інвалідом в 11 років, тобто після досягнення шестирічного віку. Проте, на думку позивача, така позиція відповідача суперечить Конституції України, Законам України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які регулюють правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян.

Посилання відповідача на норми Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 та Положення про лікарсько-консультативну комісію, затверджене Кабінетом Міністрів України №917 від 21.11.2013, на думку позивача, не заслуговують уваги, бо вони не існували на момент встановлення інвалідності її доньці.

05.03.2019 від представника відповідача через канцелярію суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с.89,90), відповідно до яких відповідач заперечує проти посилань позивача на те, що нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення» не передбачена вимога про те, що при призначенні достроково пенсії матері інваліда з дитинства, сама інвалідність дитини повинна настати саме до 6 років, оскільки вказане передбачено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 далі - Порядок № 22-1).

Ухвалою від 11.03.2019 суд перейшов із розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

18.03.2019 позивачем через канцелярію суду надано уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі абзацу 1 пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»;

зобов'язати Рубіжанське обєднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію на підставі абзацу 1 пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з дня звернення із заявою про призначення пенсії (а.с.98-102).

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не прибули у судове засідання, розгляд справи просили проводити без їх участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, суд вважає, що немає перешкод для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, і.н., проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14).

ОСОБА_1 має доньку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, яка є інвалідом з дитинства ІІ групи, відповідно до посвідчення серії ААБ №006257, виданого 18.02.2009, терміном з 28.02.2008 по 30.11.2009 та довідки до акта огляду медико соціальної експертної комісії серії 12 ААА №164835, якою встановлено другу групу інвалідності позивачу з 01.12.2015 безстроково (а.с.15,18,19,21).

Позивач станом на 05.11.2018 має страховий стаж 39 років 2 місяці 00 днів (а.с.9-13,120).

13.11.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою, якою просила направити запит до Лисичанської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії про надання висновку про час настання інвалідності доньки позивача ОСОБА_2 (а.с.41).

Листом від 26.11.2018 №349/С-14 на заяву позивача відповідач повідомив, що з метою реалізації права на призначення пенсії Рубіжанським обєднаним ПФУ в Луганській області направлено запит від 13.11.2018 №18258/02.1 до Лисичанської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії про надання довідки про фактичний час настання інвалідності з дитинства щодо доньки позивача (а.с.22,41-44).

28.11.2018 відповідачем позивачу надано відповідь №390/С-14, якою повідомлено, що 21.11.2018 до управління від Лисичанської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії надійшла відповідь на запит, де зазначено, що довідка про фактичний стан настання інвалідності з дитинства видається дитячою міською лікарнею за місцем проживання. 14.12.2018 позивачем надано копії документів, необхідних для визначення наявності права виходу на пенсію, як матері дитини інваліда, в тому числі довідка комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико санітарної допомоги» Рубіжанської міської ради Луганської області від 12.12.2018 №21-26-63, в якій зазначено, що ОСОБА_2 визнана дитиною інвалідом вперше 06.09.1999, тобто в 11 років. Позивачу розяснено, що у разі відсутності висновку ЛКК про те, що ОСОБА_2 мала медичні показання для визнання її дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку, вона не має права на призначення дострокової пенсії (а.с.48-49).

13.12.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій просила надати рішення щодо відмови у прийнятті документів на призначення пенсії (а.с.47).

14.12.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, як матері дитини - інваліда на підставі абз.1 п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Разом з заявою позивачем надано копії наступних документів: паспорт ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; ідентифікаційний коду ОСОБА_2; свідоцтво про народження ОСОБА_2; корінець від 06.09.1999 № 797; посвідчення отримувача соціальної допомоги; довідка МСЕК 12ААА № 164835; довідка комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Рубіжанської міської ради Луганської області від 12.12.2018 № 01-26-63; трудова книжка ОСОБА_1; паспорт ОСОБА_1; ідентифікаційний код ОСОБА_1 (а.с.52-68, 117).

Листом від 28.12.2018 № 395/С-14 позивача повідомлено про відсутність у останньої права на дострокову пенсію за віком, оскільки згідно довідки комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Рубіжанської міської ради Луганської області від 12.12.2018 № 01-26-63, ОСОБА_2 визнано дитиною - інвалідом вперше 06.09.1999 - в 11 років, тобто після шестирічного віку (а.с.69-70).

Відповідачем не заперечується той факт, що ОСОБА_2 визнана дитиною- інвалідом у віці до 16 років, а також щодо наявності у позивача стажу, достатнього для призначення пенсії згідно з абзацом 1 пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Отже, спірним питанням при розгляді даної справи є правомірність відмови відповідача в призначенні пенсії позивачу згідно з абзацом 1 пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з підстав того, що донька позивачки визнана інвалідом з дитинства у одинадцятирічному віці, а позивачем не було надано управлінню висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що її донька мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення нею шестирічного віку.

Спірні правовідносини регулюються Законами України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з частиною 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Право жінки на дострокове призначення пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу, на час виникнення спірних відносин встановлено пунктом 3 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі за текстом Закон № 1058).

Абзацом 3 наведеної норми Закону визначено, що жінки, які народили пятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти інваліди віком до 16 років.

Відповідно до пункту 2.18 постанови Пенсійного фонду України «Про затвердження «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій» (далі за текстом Порядок), відповідно до Закону № 1058, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

З копії корінця висновку№797 від 06.09.1999 та довідки комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико санітарної допомоги» Рубіжанської міської ради від 12.12.2018 №01-26-63, вбачається, що доньку позивача визнано дитиною-інвалідом вперше 06.09.1999, тобто дійсно після досягнення доньки позивача шестирічного віку (а.с.16-17, 26).

Підставою для відмови позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком слугувало не надання документів, які б підтверджували факт захворювання ОСОБА_2 до шестирічного віку, у звязку із чим відповідачем визначено про необхідність надання позивачем висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що ОСОБА_2 мала медичні показання для визнання її дитиною інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Суд вважає вказаний висновок відповідача протиправним, тому що він ґрунтується на невірному тлумаченні наведених вище вимог Закону № 1058 та пункту 2.18 Порядку, оскільки документи щодо підтвердження захворювання дитини до шестирічного віку надаються у випадку визнання саме дитиною інвалідом, а донька позивача є інвалідом дитинства, що підтверджується дослідженою судом довідкою до акта огляду медико соціальної експертної комісії серії 12ААА №164835 (а.с.19).

Аналізуючи вказані норми закону, враховуючи, що донька позивача визнана інвалідом з дитинства, мала медичні показання для визнання її інвалідом дитинства до 18-річного віку, позивач досягла 50 років та має загальний трудовий стаж понад 15 років, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення дострокової пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом в постанові від 31.07.2018 у справі № 501/2838/16-а.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач звернувся до управління із заявою невстановленого зразка (довільної форми) для призначення пенсії, суд зазначає, що такі твердження є формалізмом, оскільки, по-перше, зі змісту заяви вбачається, що вона містить всю необхідну інформацію, що передбачена і заявою встановленого зразка, а по-друге, з огляду на відповідь управління від 28.12.2018, неналежна форма заяви не була підставою для відмови.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 30.05.2018 по справі № 537/3480/17.

Згідно з ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зауважує, що відповідач вже висловив свою думку з питання призначення пенсії на підставі наданих позивачем документів відповідно до листа від 28.12.2018 №395/с-14, про що також зазначив і у відзиві на позовну заяву, тому суд вважає, що в спірних правовідносинах повторний розгляд питання про призначення пенсії ОСОБА_2 за таких умов безпідставно повертає сторони у первісний стан, бо умови призначення і документи, на підставі яких призначається пенсія не змінилися, питання полягає тільки в правовій оцінці даних. А з цього приводу відповідач вже свою думку висловив.

За наведених обставин суд вважає, що ефективним способом захисту в даному випадку є саме зобовязання відповідача призначити позивачу дострокову пенсію.

Відповідно до вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не призначення позивачу дострокової пенсії та зобовязання відповідача призначити позивачу дострокову пенсію з 14.12.2018.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1536,80 грн, з урахуванням задоволення позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 1536,80 грн.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі абзацу 1 пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Рубіжанське обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію на підставі абзацу 1 пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 14.12.2018.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (вул.Студентська, 35А, м.Рубіжне, Луганська область, 93009, ) на користь ОСОБА_1 (і.н., вул.Будівельників, 30/68, м.Рубіжне, Луганська область,93000) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1536,80 грн (одна тисяча пятсот тридцять шість гривень 80 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справ и, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_4