Справа № 524/6185/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 р.Справа № 524/6185/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бершова Г.Є. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Поліцейського роти №2 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП рядовий поліції Соляник Вікторії Олександрівни на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.12.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Предоляк О.С., м. Кременчук, повний текст складено 29.12.18 року по справі № 524/6185/18

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчук Соляник Вікторії Олександрівни третя особа Департамент патрульної поліції в особі батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції роти № 2 батальону № 1 УПП у Полтавській області, рядового поліції Соляник В.О. при винесенні постанови серія ЕАА № 492912 від 21.07.2018 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП; скасувати постанову інспектора патрульної поліції роти № 2 батальону № 1 УПП у Полтавській області, рядового поліції Соляник В.О. серія ЕАА № 492912 від 21.07.2018 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.12.2018р. позов задоволено частково, постанову серії ЕЕА № 492912 від 21.07.2018 року скасовано; вимоги щодо визнання дій інспектора протиправними залишено без задоволення,провадження у справі закрито.

Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що в позовній заяві позивач підтвердив, що в місці, час та дату, які вказані в оскаржуваній постанові, він керував транспортним засобом та під час обгону тролейбуса здійснив маневр з виїздом на зустрічний бік дороги. Зазначає, що пояснення позивача свідчать про невірне тлумачення водієм правил дорожнього руху, суперечать вимогам п.п. 11.4 ПДР України та повинні оцінюватися судом як єдиний спосіб водія уникнути адміністративної відповідальності. Також, посилається на висновки висновків Верховного Суду , викладені у постанові від 14.02.2018 року по справі 536/583/17 згідно яких застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення, а відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у п. 10 постанови від 17.05.2018 року по справі № 753/4366/17 факт не надання порушнику під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху роз`яснень, передбачених положеннями статей КУпАП не спростовує здійсненого адміністративного правопорушення, тому такі недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу CITROEN С4 CACTUS, номерний знак НОМЕР_1 , у м. Кременчуці по вул. Першотравневій, 48 виїхав на зустрічний бік дороги, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, чим порушив п.п. 11.4 ПДР України, поліцейським роти № 2 БПП у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП рядовим поліції Соляник В. О. не порушено процедуру щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона діяла в межах наданих законом повноважень, мала право розглянути справу про адміністративне правопорушення та винести постанову серії ЕАА № 492912 від 21.07.2018 р. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.12.2018 року, прийняти нову постанову у справі, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Сторони повідомлялись на електронні адреси, які містяться в матеріалах справи.

За правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ані позивачем, ані відповідачем рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог фактично не оскаржувалося, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду в частині задоволення позовних вимог та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно з постановою серії ЕЕА № 492912, 21.07.2018 р. о 09-45 год. по вул. Першотравневій, 48 в м. Кременчуці, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Citroen C4 Cactus д.н.з. НОМЕР_1 та виїхав на зустрічний бік дороги, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, чим порушив п.п. 11.4 ПДР України, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування постанови серії ЕЕА № 492912, 21.07.2018 р., суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано суду належних доказів щодо правомірності притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу. Не надано відеозапису з нагрудної камери поліцейського або відеореєстратора, не опитано свідків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову в цій частині, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КупАП), Законом України Про автомобільні дороги, який визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють Правила дорожнього руху (далі ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 9 КупАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 222 КупАП органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту,

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно п. 1.1. ПДР ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У п. 1.9. ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Порядок дорожнього руху на території України встановлюють ПДР України.

Згідно з п.п. 11.4 ПДР України на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що на відрізку дороги, де він нібито виїхав на зустрічний бік дороги, на той момент і наразі відсутні дорожні знаки та розмітка, яка позначає дорогу з двома смугами. Інспектор патрульної поліції пояснив, якщо дорожні знаки та розмітка відсутня, дорога з двома смугами повинна визначатись на розсуд водія ТЗ та повідомив позивача, що на цьому відрізку дороги достатньо місця щоб два легкових автомобіля рухалися в одному напрямку.

Разом з тим, позивач вказав, що він здійснив обгін тролейбуса, а не легкового автомобіля, який зараховано до великогабаритних ТЗ, тим самим не було можливості маневру без виїзду на зустрічний бік дороги. Інспектор патрульної поліції посилався на п.11.4.ПДР (Дороги, що мають як мінімум дві смуги для руху в одному напрямку характеризуються інтенсивним рухом, тому на таких дорогах виїжджати на зустрічні смуги категорично заборонено. На дорогах, що мають як мінімум дві смуги для руху в одному з напрямків, смуги зустрічного руху відокремлюються від смуг іншого напрямку подвійною суцільною лінією розмітки або розділювальною смугою. Перетинати подвійну суцільну або виїжджати на розділювальну смугу водіям категорично заборонено Правилами дорожнього руху). Таким чином позивач виконав всі вимоги ПДР, тобто виконав обгін тролейбуса, який рухався менш ніж 30км/год, не перетнувши розмітку, та не порушив дорожні знаки які вказані в п.11.4. ПДР.

Відповідно до ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг (ч. 1) та порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу (ч. 2).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

В підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем не надано запису з нагрудної камери чи з іншої відеотехніки.

В свою чергу, до наданих до суду першої інстанції пояснень відповідачем долучено роздруківку (скріншот) з сервісу Google Maps відрізку дороги, на якому ОСОБА_1 вчинено адміністративне правопорушення. В той же час, надана роздруківка (скріншот) не є доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки на ній не зафіксовано факту порушення ПДР ОСОБА_1 . Також відповідачем не доведено, що це є саме той відрізок дороги по АДРЕСА_1 , на якому ОСОБА_1 вчинено адміністративне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 р. у справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Відповідач, як при розгляді справи про адміністративні правопорушення, так і суду, не надав належні і допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем проступку. Тобто, доказ на підставі якого прийнята постанова, який підтверджує скоєння позивачем правопорушення є відсутнім.

Посилання апелянта на те, що позивач сам підтвердив факт вчинення ним адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки в позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що не порушив дорожні знаки які вказані в п. 11.4. ПДР., що і стало підставою для його звернення до суду першої інстанції. Посилання позивача на те, що він здійснював обгін тролейбуса, а не легкового автомобіля, який зараховано до великогабаритних ТЗ, та у нього не було можливості маневру без виїзду на зустрічний бік дороги не є беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки обов`язок щодо доказування в межах спірних правовідносин, в силу ч. 2 ст. 77 КАС України, покладений саме на відповідача у справі.

Доказів вчинення правопорушення (обґрунтовані пояснення, пояснення свідків тощо) відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції, тобто в матеріалах справи відсутні дані, які б беззаперечно свідчили про те, що позивач вчинив порушення за яке передбачена відповідальність згідно ст. 122 КУпАП. Тобто, доказ на підставі якого прийнята постанова, який підтверджує скоєння позивачем правопорушення є відсутнім.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 26.04.2018 р. у справі № 338/855/17.

Також, колегія суддів наголошує, що зміст постанови про адміністративну відповідальність має відповідати вимогам, передбаченим статтями 280, 283 КУпАП.

У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Разом з тим, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії ЕАА № 492912 не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, не містить взагалі інформацію про будь-яку фіксацію правопорушення..

Така правова оцінка наявних у справі доказів винуватості позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення узгоджується із сталою практикою Верховного Суду в аналогічних спорах, викладеною, зокрема у постанові від 24.01.2019р. у справі № 428/2769/17 , від 30.05.2018 р. у справі № 337/3389/16-а та від 15.11.2018 року у справі № 524/7184/16-а, які в розумінні вимог ч.1 , ч. 2 та ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів повинні враховуватися судом при застосуванні таких норм права.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 та ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Посилання апелянта на висновки Верховного суду щодо процедури винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення є безпідставними, оскільки не стосуються підстав, які слугували для скасування оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення в цій справі.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і може прийняти рішення про скасування постанови і закриття провадження у справі.

Враховуючи вище встановлене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 492912 від 21.07.2018 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.12.2018 року по справі № 524/6185/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Г.Є. Бершов