Справа № 155/23/19
Суддя: Адамчук Г. М.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/155/12/19
Справа №155/23/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Адамчук Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Ревуцької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення Правил дорожнього руху України.

Свій позов обґрунтовує тим, що 27 грудня 2018 року відносно нього було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, серії ВР №027937, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 та ч.2 ст.122 КУпАП, якою на нього, на підставі ст.36 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. Згідно з вказаною постановою, позивач 27 грудня 2018 року, о 16 годині 00 хвилин, на 488 км автодороги М 07 сполученням Київ-Ковель-Ягодин, керуючи автомобілем Renault Megane Scenic, транзитний номерний знак 8225АК, рухався у крайній лівій смузі, не маючи наміру здійснити поворот ліворуч, розворот при цьому коли інші правіші смуги були не зайняті, та на момент перевірки не мав при собі та не предявив поліс обовязкового страхування власників наземних ТЗ, чим порушив ПДР України. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 та ч.2 ст.122 КУпАП, є незаконним та необґрунтованим. Так, позивач зазначає, що відповідачем не було предявлено йому будь-яких доказів того, що адміністративне правопорушення вчинив саме він. У звязку з цим, просить суд скасувати постанову серії ВР №027937 від 27 грудня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, а провадження по справі закрити.

Представник відповідача, ОСОБА_3, в судове засідання не зявилася, однак подала до суду відзив на позов в якому заперечувала щодо задоволення позову та зазначив, що дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення ним правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 та ч.2 ст.122 КУпАП повністю відповідають чинному законодавству, у звязку з чим позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Також відповідачем було надано відеозапис з нагрудного відео реєстратора №DM4214, де зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Просила суд відмовити в задоволенні позову. Також представником позивача було подано клопотання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, оскільки останній був поданий 10 січня 2019 року, тобто поза межами строку на оскарження постанови.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 грудня 2018 року відповідачем щодо позивача була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення, серії ВР №027937, відповідно до якої, позивач, ОСОБА_1, 27 грудня 2018 року, о 16 годині 00 хвилин, на 488 км автодороги М 07 сполученням Київ-Ковель-Ягодин, керуючи автомобілем Renault Megane Scenic, транзитний номерний знак 8225АК, рухався у крайній лівій смузі, не маючи наміру здійснити поворот ліворуч, розворот при цьому коли інші правіші смуги були не зайняті, та на момент перевірки не мав при собі та не предявив поліс обовязкового страхування власників наземних ТЗ, чим порушив ПДР України, чим порушив п.11.5 та п.2.1 «ґ» ПДР України, за що відповідно до вимог ч.1 ст.126, ч.2 ст.122 КУпАП, на підставі ст.36 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять пять) гривень.

Диспозицією ч.1 ст.126 КпАП України передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Диспозицією ч.2 ст.122 КпАП України передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

А відповідно до вимог ч.2 ст.36 КпАП України, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно зі ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право: керувати транспортним засобом і перевозити пасажирів або вантажі на дорогах, вулицях та в інших місцях, де рух транспорту не заборонено у встановленому порядку; довіряти у встановленому порядку право користування і розпорядження приватним транспортним засобом іншій особі, яка має відповідне право на керування; знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи; відступати від вимог цього розділу Закону в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян; на відшкодування витрат у разі надання транспортного засобу поліцейським та працівникам охорони здоров'я у випадках, передбачених цим Законом; на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху; одержувати необхідну допомогу від посадових осіб, організацій, що беруть участь у забезпеченні безпеки дорожнього руху. Частиною 2 даної статті передбачено, що водій зобов'язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів тощо.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

З оглянутого відеозапису нагрудного реєстратора №DM4214 вбачається, що позивач, після його зупинки працівниками поліції, не заперечує факту вчинення правопорушення, однак інспектору поліції надав пояснення, що змушений був рухатися в крайній лівій смузі руху, оскільки на правих смугах була перешкода у вигляді встановлених фішок, які йому довелося обїжджати, чим фактично визнав свою вину у вчиненні правопорушення. Також, позивач на прохання інспектора не надав для перевірки страховий поліс, пояснивши його відсутність тим, що автомобіль яким він рухався, щойно був ввезений на територію України, і рухався він саме на митницю з метою його подальшого розмитнення.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем правомірно винесено спірну постанову у справі про адміністративне правопорушення. Приймаючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №027937 від 27 грудня 2018 року, відповідач діяв обґрунтовано, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

В той же час, відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, до компетенції адміністративного суду належить вирішення питання щодо меж накладення стягнення та можливості застосування звільнення порушника від відповідальності у зв'язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення.

Згідно з ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Отже, малозначне правопорушення це такі дії, які не спричинили або не могли спричинити істотної шкоди суспільним та державним інтересам, правам і свободам громадян або іншим цінностям, що охороняються законом.

Статтею 6 КАС України закріплений принцип верховенства права відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Враховуючи, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, що вчинила адміністративне правопорушення, у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, враховуючи особу правопорушника, конкретні обставини справи, відсутність спричиненої правопорушенням майнової шкоди, з врахуванням суспільної небезпеки вчинених правопорушень, суд приходить до висновку про можливість звільнення позивача від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.126, ч.2 ст.122, ч.2 ст.36 КУпАП та підставі ст.22 КУпАП, у зв'язку із малозначністю скоєних адміністративних правопорушень.

З огляду на це, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Щодо клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, суд вважає, за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.119 КАС України, процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом.

Згідно з вимогами ст.120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами звязку.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, відмітки на поштовому конверті, позовна заява була надіслана позивачем, ОСОБА_1, на адресу суду 08 січня 2019 року. Таким чином, зважаючи на наведені вище положення КАС України, позивачем не було пропущено строку для оскарження, винесеної відносно нього, постанови, а тому підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду немає.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 72-77, 90, 94, 119, 120, 139, 242-246, 250, 255, 257, 286 КАС України, ст.ст.22, 258 КУпАП, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Постанову інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 серії ВР №027937 від 27 грудня 2018 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 та ч.2 ст.122 КУпАП та, на підставі ст.36 КУпАП, піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 425 гривень змінити.

Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 та ч.2 ст.122 КУпАП.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126 та ч.2 ст.122 КУпАП, на підставі ст.22 КУпАП у зв'язку із малозначністю вчинених адміністративних правопорушень, та обмежитись усним зауваженням.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення через Горохівський районний суд Волинської області.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2; РНОКПП НОМЕР_1.

Найменування відповідача інспектор роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, місце знаходження: місто Луцьк, вулиця Залізнична, 15; РНОКПП невідомий.

Головуючий /підпис/

Згідно з оригіналом

Голова Горохівського районного суду ОСОБА_4