Справа № 299/317/19
Суддя: Надопта А. А.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/317/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання С.С.Онисько, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів адміністративну справу №299/317/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора взводу №1 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК №311172 від 25.01.2019р. про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора взводу №1 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК №311172 від 25.01.2019р. про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не зафіксувавши нібито виявлених порушень в автоматичному режимі та незважаючи на те, що він заперечував факт правопорушення, не склав протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно не зазначив доказів, які б підтверджували, що він вчинив адміністративний проступок, передбачений ч.1 ст.126 КУпАП, а відтак просить суд визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову.

В судове засідання позивач не прибув, проте відповідно до ст.КАС України подав письмову заяву від 04.03.2019р., в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та просив суд їх повністю задоволити, а справу розглянути у його відсутності.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду даної справи у судове засідання повторно не зявився, причини своєї неявки до суду не повідомив, відзиву та доказів на спростування позовних вимог не надав, а відтак суд, з урахуванням позиції позивача, викладені в заяві до суду вважає за можливе справу розглянути у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, а відтак дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, інших доказів сторони не надали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа- переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Завданням адміністративного судочинства (ст.2 КАСУ) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне зясування всіх обставин у справі; 5) обовязковість судового рішення;6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави (ст.3 Конституція України).

Суд відповідно до ст.90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду відповідно до частини першої ст.242 КАС України повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.01.2019р. інспектором взводу №1 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 винесена постанова постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК №311172 від 25.01.2019р. про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн. за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а саме за те, що позивач 25.01.2019 р. о 20.50 годині на автодорозі М-06 Київ-Чоп 797 км +100 м. Під час оформлення ДТП та перевірки документів не мав при собі посвідчення водія чим порушив п.2.1.а ПДР України та скоїв правопорушення передбачене частиною 1 с.126 КУпАП.

Позивач не погоджуючись з винесеною щодо нього постановою вказує на те, що ним не було вчинено правопорушення визначене ч.1 ст.126 КУпАП і тому для накладення на нього стягнення у вигляді штрафу за ч.1 ст.126 КУпАП не було законних підстав.

Зазначає, що згідно статті 126 КУпАП (Керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред'явила їх для перевірки, або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами), - «Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Згідно Правил дорожнього руху, затверджених ПОСТАНОВОЮ Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 , а саме згідно п. 2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Вказує, що 25 січня 2019 року о 18 год. 30 хв. на момент ДТП потрапляння у вибоїну і пошкодження двох коліс на своєму автомобілі і о 20 год. 50 хв. час вчинення порушення згідно постанови мав при собі посвідчення водія серії ВХР 544300 від 05.09.2017 року, яке предявив Відповідачу (та всім іншим його колегам) для ознайомлення, тому вказані обставини про «НЕ МАВ ПРИ СОБІ» не відповідають дійсності.

Постанова відносно нього за ч.1 ст.126 КУпАП була оформлена лише тому, що він не передав наявне у нього посвідчення водія в руки інспектору, щоб він міг вилучити від нього належне йому посвідчення водія у звязку із складанням відносно нього протоколу за ст.124 КУпАП за пошкодження коліс на своєму автомобілі НОМЕР_1, що є неправильним і незаконним, тому вважає, що для накладення (застосування) на нього стягнення у вигляді штрафу не було законних підстав.

Жодного належного підтвердження допущення ним порушення вимог Правил дорожнього руху відповідачем у постанові не наведено. Вважає, що постанова складалася інспектором без врахування його зауважень та пояснень, не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, є незаконною, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України,органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п.3 ч.1 ст.288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення іншого органу (посадової особи) може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно зі ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Водій механічного транспортного засобу відповідно до п.п.а п.2.1 Правил дорожнього руху повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії і талон, що додається до посвідчення.

Так, диспозиція ч.1 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і четверта статті 126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

зі ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підтвердженням вчинення адміністративного правопорушення є докази. Відповідно до вимог процесуального закону, докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, компетентними органами та в установленому порядку, а належними якщо вони підтверджують факт даного адміністративного проступку.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення .

Наприклад, у справі «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р.) провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.51 КпАП України стосовно заявниці, яка вчинила дрібну крадіжку на загальну суму 0,42 грн., ЄСПЛ розцінив як кримінальне обвинувачення для цілей застосування Конвенції «з огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням».

Тим більше «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати оскаржувану про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП .

При вирішенні даного адміністративного спору суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, у разі наявності заперечень щодо адміністративного позову, суб'єкт владних повноважень повинен шляхом надання належних та допустимих доказів довести правомірність своїх дій чи рішень, проте, як встановлено у судовому засіданні відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду даного позову в засідання не зявився та не надав свого відзову на зазначений позов.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Однак, жодних доказів, які б свідчили про те, що позивач керував транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії, у зв'язку з чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, відповідачем суду не надано, як і не надано будь-яких інших доказів на підтвердження своїх заперечень.

Натомість в матеріалах справи наявне надане позивачем копія посвідчення водія серії ВХР 544300, видане Центром 2144 відповідної категорії, яке є чинним на момент складання відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, оскільки відповідачем не надано жодного належного та достовірного доказу на підтвердження того, що позивач допустив правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, а відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається саме на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд приходить до обґрунтованого висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

У звязку із задоволенням позову, враховуючи, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільнена від сплати судового збору, у відповідності до ст.139 КАС України, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати за рахунок держави.

Відповідно до вимог ст.ст.126 ч.1,247,251,280,288,293 КУпАП та керуючись ст.ст.72,77,139,241-246,257-262,286 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позовов ОСОБА_1 до Інспектора взводу №1 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК №311172 від 25.01.2019р. про накладення адміністративного стягнення- задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягненняпо справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії серії НК №311172 від 25.01.2019 року, винесену інспектором взводу №1 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийОСОБА_3