Справа № 826/24656/15
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Київській області, Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Міністерства фінансів України про визнання незаконним та скасування рішень і наказу, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, Державної податкової служби у Києво-Святошинському районі Київської області, Міністерства фінансів України, Державного підприємства «Українська правова інформація», в якому просило:

- визнати незаконним і скасувати рішення (лист) ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 05.05.2015 року вих. № 5740/10/10-13-11-02-10;

- визнати незаконним і скасувати рішення ГУ ДФС у Київській області від 26.06.2015 року вих. № 1095/10/10-36-11-01-10 про розгляд скарги;

- визнати незаконним і скасувати рішення ДФС України від 28.08.2015 року № 18432/6/99-99-11-02- 02-15 про результати розгляду скарги;

- визнати незаконним і скасувати наказ Міністерства фінансів України від 22.09.2014 року № 958 «Про затвердження форм реєстру виданих та отриманих податкових накладних та порядку його ведення»;

- зобов'язати ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області включити відомості з поданих ТОВ «Вітаполіс» копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за податковий період календарний місяць березень 2015 року, до облікових даних щодо цього товариства у інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України;

- зобов'язати ДП «Українська правова інформація» опублікувати у журналі «Офіційний вісник України» резолютивну частину судового рішення про задоволення позовних вимог про визнання незаконним і скасування (втрату чинності) наказу Міністерства фінансів України від 22.09.2014 року № 958.

Мотиви для звернення до суду, викладені ТОВ «Вітаполіс» у позовній заяві, зводяться до наступного:

- оскаржуваний наказ від 22.09.2014 року № 958, на переконання Позивача, виданий Міністерством фінансів України без наявності у останнього на це владних повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Тому, встановлена наказом Міністерства фінансів України №958 від 22.09.2014 року форма реєстру виданих та отриманих податкових накладних та Порядок ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних є незаконними і мають бути скасованими у судовому порядку як документ, юридична сила якого впливає на реалізацію права позивача самостійно визначати порядок узагальнення податкових накладних та відомостей, що містяться у податкових окладних;

- Міністерство фінансів України, не будучи правонаступником Міністерства доходів і зборів України, своїм наказом від 22.09.2014 року № 958 визнав таким, що втратив чинність, наказ Міністерства доходів і зборів України від 25.11.2013 року № 708 «Про затвердження форми реєстру виданих та отриманих податкових накладних та порядку його ведення», тобто, Міністерство фінансів України припинило дію наказу іншого міністерства;

- копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних ніколи не були, не є і ніколи не будуть податковими деклараціями, тобто, контролюючий орган очевидно прийняв рішення про відмову у прийнятті реєстру виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді з перевищенням своїх повноважень, наділивши копії записів у таких реєстрах правовим статусом податкової декларації;

- передбачений законом строк надсилання письмового повідомлення про відмову у прийнятті реєстрів виданих та отриманих податкових накладних сплинув 16.04.2015 року, тобто, контролюючий орган своє рішення від 05.05.2015 року прийняв несвоєчасно, в порушення положень п.п. 49.11.2 п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України;

- ДПІ у Києво-Святошинському районі не вправі надавати індульгенції платникам податків від виконання покладених на них законом обов'язків, виконання норм податкового законодавства, ігнорувати зареєстровані в Міністерстві юстиції України нормативно-правові акти Міністерства фінансів України та положення Податкового кодексу України, тому такі індульгенції є результатом очевидного перевищення цим контролюючим органом наданих йому повноважень;

- ГУ ДФС у Київській області при прийнятті рішення від 26.06.2015 року № 1095/10/10-36-11-01-10 про розгляд скарги не надало оцінки жодному з наведених у скарзі від 15.06.2015 року вих. № 41/15 доводів ТОВ «Вітаполіс» щодо незаконності оскаржуваного рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі від 05.05.2015 року, а отже, не є вмотивованим, в порушення п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України;

- встановивши обставину неправильного застосування ДПІ у Києво-Святошинському районі норм Податкового кодексу України (п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п.85.2 ст. 85), ГУ ДФС України у своєму рішенні дійшло діаметрально протилежного висновку, що порушень при наданні листа ДПІ у Києво-Святошинському районі від 05.05.2015 року не встановлено;

- оскільки Податковим кодексом України повноваження переглядати та скасовувати рішення контролюючих органів обласного рівня надано не ДФС України, а центральному органу виконавчої влади, що не тільки реалізує, а й формує єдину державну податкову і митну політику, ДФС України розглянула скаргу позивача від 10.08.2015 року вих. № 72/15 в частині перегляду рішення ГУ ДФС у Київській області від 20.06.2015 року вих. № 1095/10/10-36-11-01-10 та рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі від 05.05.2015 року № 5740/10/10-13-11-02-10, під час проведення процедури адміністративного оскарження цих рішень, не маючи на це законних підстав і передбачених законом повноважень, оскільки ДФС України відповідно до акта Уряду України є центральним органом виконавчої влади, який лише реалізує державну податкову і митну політику і не забезпечує її формування, а в силу положень п.п. 56.17.3 п. 56.17, п. 56.10, абз. 3 п. 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України визначено, що скарги на рішення контролюючих органів в областях подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику і саме такий орган уповноважений приймати відповідні рішення;

- ДФС України, рівно як і ГУ ДФС у Київській області, при розгляді скарг позивача, проігнорувала положення п. 16.1.3 п. 161 ст.16 та п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України про необхідність виконання платниками податків положень не лише законів, а й податкового законодавства, до якого відносяться і нормативно-правові акти Міністерства фінансів України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року закрито провадження в адміністративній справі № 826/24656/15 в частині позовних вимог до Державного підприємства «Українська правова інформація».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року в задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову повністю.

В апеляційній скарзі Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що постановлене судом першої інстанції за результатами розгляду справи судове рішення прийнято в результаті бездіяльності суду та з метою легалізації незаконного рішення суб'єкту владних повноважень.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.04.2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» подано до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області лист від 09.04.2015 року вих. № 15/15 (від 09.04.2015 року вх. № 7742/10), до якого було додані копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за звітний період березень 2015 року в електронній формі машинозчитувальному носієві.

ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області своїм листом від 05.05.2015 року за вих. № 5740/10/10-13-11-02-10 «Про відмову у прийнятті реєстру виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді», з посиланням на положення Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким з 01.01.2015 року скасована норма Податкового кодексу України, що покладала на платників податку обов'язок подавати до органу ДФС копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді (пункт 201.15 ст.201 розділу V ПК України), повідомила позивача про те, що реєстр виданих та отриманих податкових накладних (за формою «J1201508») до контролюючого органу, починаючи із звітності за січень 2015 року, не подається. З огляду на зазначене, реєстр виданих та отриманих податкових накладних за звітний період березень 2015 року ТОВ «Вітаполіс», отриманий ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області в електронному вигляді (на флеш носії) з листом ТОВ «Вітаполіс» за вхідним реєстраційним номером № 7742/10 від 09.04.2015 року, вважається не визнаним як податкова звітність.

Не погоджуючись з викладеними у листі від 05.05.2015 року за вих. № 5740/10/10-13-11-02-10 висновками контролюючого органу, ТОВ «Вітаполіс» 15.06.2015 року направило до ГУ ДФС у Київській області скаргу за вих. № 41/15 про перегляд і скасування рішення контролюючого органу, в якій просили: розглянути дану скаргу за правилами ст. 56 Податкового кодексу України; рішення від 05.05.2015 року вих. № 5740/10/10-13-11-02-10 переглянути та скасувати; предметом оскарження за даною скаргою вважати лише рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 05.05.2015 року № 5740/10/10-13-11-02-10.

ГУ ДФС у Київській області листом від 26.06.2015 року вих. № 1095/10/10-36-11-01-10 за результатом розгляду скарги повідомила позивача про не встановлення порушень при наданні листа ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 05.05.2015 року за вих. № 5740/10/10-13-11-02-10 про відмову у прийнятті реєстру виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді.

10.08.2015 року Позивач направив до ДФС України скаргу за № 72/15 про перегляд і скасування рішення контролюючого органу, в якій просив: розглянути дану скаргу за правилами ст. 56 Податкового кодексу України; рішення від 05.05.2015 року вих. № 5740/10/10-13-11-02-10 та рішення ГУ ДФС у Київській області від 26.06.2015 року вих. № 1095/10/10-36-11-01-10 переглянути та скасувати.

ДФС України 28.08.2015 року прийняла рішення за № 18432/6/99-99-11-01-01-15, яким на підставі п. 9.2 Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду органами доходів і зборів, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 25.12.2013 року № 848, залишило без змін лист (рішення) ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 05.05.2015 року вих. № 5740/10/10-13-11-02-10 та лист (рішення) ГУ ДФС у Київській області від 26.06.2015 року вих. № 1095/10/10-36-11-01-10, а скаргу ТОВ «Вітаполіс» від 10.08.2015 року № 72/15 - без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги Позивача є неправомірними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Так, за приписами пункту 201.6 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції на день прийняття Міністерством фінансів України оскаржуваного наказу; далі - ПК України) податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.14 статті 201 ПК України визначено, що у відповідній редакції закріплено обов'язок платників податку вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Відповідно до пункту 201.15 статті 201 розділу V ПК України (в редакції на день прийняття Міністерством фінансів України оскаржуваного наказу) зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу. Платник податку веде реєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку. Форма і порядок заповнення реєстру виданих та отриманих податкових накладних встановлюються відповідно до вимог розділу II цього Кодексу.

Платники податку щомісяця в терміни, що передбачені для подання податкової звітності (календарний місяць), у тому числі для яких цим розділом встановлено звітний податковий період - квартал, подають контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за такий період в електронному вигляді.

Контролюючий орган розробляє та розміщує на своєму офіційному веб-сайті програму ведення обліку записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді та забезпечує її безкоштовне розповсюдження (включаючи необхідні зміни та доповнення) як шляхом надання доступу до копіювання такої програми, як через Інтернет, так і шляхом запису на магнітні носії інформації платника за його запитом.

Так, Наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014 року № 958, який було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.10.2015 року за № 1228/26005 «Про затвердження форми реєстру виданих та отриманих податкових накладних та порядку його ведення», відповідно до пункту 201.15 статті 201 розділу V ПК України та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 375, було затверджено форму реєстру виданих та отриманих податкових накладних і Порядок ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, а також визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства доходів і зборів України від 25.11.2013 року № 708.

Згідно пункту 1 Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014 року № 958 (у редакції на день виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 958), упровадження реєстру виданих та отриманих податкових накладних (далі - Реєстр) обумовлене вимогами пункту 201.15 статті 201розділу V Податкового кодексу України (далі - Кодекс). Реєстр є формою для запису (реєстрації) виданих та отриманих податкових накладних.

Реєстр ведеться особами, зареєстрованими як платники податку на додану вартість (пункт 2 Порядку № 958 ).

Пунктом 3 Порядку № 958 встановлювалось, що Реєстр ведеться в електронному вигляді у затвердженому форматі та за власним бажанням платника у паперовому вигляді.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.04.2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» подано до ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області лист від 09.04.2015 року вих. № 15/15 (від 09.04.2015 року вх. № 7742/10), до якого було додані копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за звітний період березень 2015 року в електронній формі машинозчитувальному носієві.

05.05.2015 року ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області листом за вих. № 5740/10/10-13-11-02-10 «Про відмову у прийнятті реєстру виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді», з посиланням на положення Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким з 01.01.2015 року скасована норма Податкового кодексу України, що покладала на платників податку обов'язок подавати до органу ДФС копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді (пункт 201.15 статті 201 розділу V ПК України), повідомила Позивача про те, що реєстр виданих та отриманих податкових накладних (за формою «J1201508») до контролюючого органу, починаючи із звітності за січень 2015 року, не подається.

З огляду на зазначене, реєстр виданих та отриманих податкових накладних за звітний період березень 2015 року ТОВ «Вітаполіс», отриманий ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області в електронному вигляді (на флеш носії) з листом ТОВ «Вітаполіс» за вхідним реєстраційним номером № 7742/10 від 09.04.2015 року, вважається не визнаним як податкова звітність.

Не погоджуючись з викладеними у листі від 05.05.2015 року за вих. № 5740/10/10-13-11-02-10 висновками контролюючого органу, ТОВ «Вітаполіс» 15.06.2015 року направило до ГУ ДФС у Київській області скаргу за вих. № 41/15 про перегляд і скасування рішення контролюючого органу, в якій просили: розглянути дану скаргу за правилами ст. 56 Податкового кодексу України; рішення від 05.05.2015 року вих. № 5740/10/10-13-11-02-10 переглянути та скасувати; предметом оскарження за даною скаргою вважати лише рішення ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 05.05.2015 року № 5740/10/10-13-11-02-10.

ГУ ДФС у Київській області листом від 26.06.2015 року вих. № 1095/10/10-36-11-01-10 за результатом розгляду скарги повідомила Позивача про не встановлення порушень при наданні листа ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 05.05.2015 року за вих. № 5740/10/10-13-11-02-10 про відмову у прийнятті реєстру виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді.

10.08.2015 року Позивач направив до ДФС України скаргу за № 72/15 про перегляд і скасування рішення контролюючого органу, в якій просив: розглянути дану скаргу за правилами ст. 56 Податкового кодексу України; рішення від 05.05.2015 року вих. № 5740/10/10-13-11-02-10 та рішення ГУ ДФС у Київській області від 26.06.2015 року вих. № 1095/10/10-36-11-01-10 переглянути та скасувати.

28.08.2015 року ДФС України прийняла рішення за № 18432/6/99-99-11-01-01-15, яким на підставі п. 9.2 Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду органами доходів і зборів, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 25.12.2013 року № 848, залишило без змін лист (рішення) ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 05.05.2015 року вих. № 5740/10/10-13-11-02-10 та лист (рішення) ГУ ДФС у Київській області від 26.06.2015 року вих. № 1095/10/10-36-11-01-10, а скаргу ТОВ «Вітаполіс» від 10.08.2015 року № 72/15 - без задоволення.

Так, згідно із статтею 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» (далі - Закон), Міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України.

Положенням про Міністерство фінансів України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 375, закріплено, що Міністерство фінансів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство фінансів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, державну політику у сфері організації та контролю за виготовленням цінних паперів, документів суворої звітності, бухгалтерського обліку, випуску і проведення лотерей, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів, запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та забезпечує формування єдиної державної податкової, митної політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, державної політики у сфері видобутку, виробництва, використання та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, їх обігу та обліку.

При цьому, положенням про Державну фіскальну службу України (далі - ДФС України), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року № 236 (далі - Положення) ДФС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує держави податкову політику, державну політику у сфері державної митної справі державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Основними завданнями ДФС України є: реалізація державної податкової політики та політики у сфері державної митної справи, державної політики сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового митного законодавства, здійснення в межах повноважень, передбачені законом, контролю за надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків і зборів, митних та інших платежів, державної політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, державної політики з адміністрування єдиного внеску, а такої боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, державної політики у сфері контролю за своєчасністю здійснення розрахунків в іноземній валюті в установлений законом строї дотриманням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, щ підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів та внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення Формували державної податкової політики, державної політики у сфері державні митної справи, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями пі час застосування податкового, митного законодавства, здійснення контролю з надходженням до бюджетів та державних цільових фондів податків і зборів митних та інших платежів.

Також, ДФС України розробляє проекти законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, наказів Мінфіну з питань що належить до сфери діяльності ДФС, розробляє форми податкових декларацій (розрахунків), звітності та інших документів.

Відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 11 Положення, Голова ДФС України вносить на розгляд Міністра фінансів пропозиції щодо забезпеченя формування державної політики у відповідній сфері, розроблені ДФС проекти законів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, а також визначає позицію щодо проектів, розробниками яких є інші міністерства; вносить на розгляд Міністра фінансів проекти нормативно-правових актів Мінфіну з питань, що належать до компетенції ДФС.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно погодився з твердженнями Позивача, що з аналізу вищенаведених нормативних актів можна дійти висновку про те, що ДФС є органом, який, зокрема, реалізує державну податкову політику, з чим погоджується колегія суддів.

Поряд з цим, Міністерство фінансів України, відповідно до вищенаведеного Положення, забезпечує формування єдиної державної податкової політики.

Отже, оскаржуваний наказ від 22.09.2014 року № 958 прийнятий Міністерством фінансів України, як центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в межах повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України.

У той же час, 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 31.07.2014 року № 1621-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України» (зі змінами і доповненнями внесеними Законами України від 07.10.2014 року № 1690-VII та від 28.12.2014 року № 71-VIII).

Вказаним Законом введено систему електронного адміністрування податку на додану вартість та внесено зміни до Кодексу, зокрема, у частині подання звітності з податку на додану вартість та реєстрації податкових накладних.

Змінами, внесеними до Податкового кодексу України Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи», впроваджено систему електронного адміністрування ПДВ, яка забезпечує автоматичний облік в розрізі платників суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних/розрахунках корегування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (пункт 201.1 статті 201 Податкового кодексу України), та одночасно скасовано норму Податкового кодексу України щодо подання до податкового органу копій реєстрів виданих та отриманих податкових накладних (пункт 201.15 статті 201 Податкового кодексу України).

При цьому, з моменту набрання сили Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII по день звернення Позивача до суду із даним позовом Міністерством фінансів України відповідні заходи щодо визнання нечинним наказу від 22.09.2014 року № 958 не вживалися.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання вказаного нормативно-правового акта таким, що прийнятий Міністерством фінансів України поза межами його повноважень, оскільки саме даний орган центральної виконавчої влади, відповідно до законодавчо визначених повноважень, забезпечує формування єдиної державної податкової політики.

Таким чином, наказ Міністерства фінансів України від 22.09.2014 року № 958 «Про затвердження форм реєстру виданих та отриманих податкових накладних та порядку його ведення» є нормативно-правовим актом, прийнятим Міністерством фінансів України на підставі та на виконання Податкового кодексу України та законів з питань митної справи.

При цьому, частиною 3 статті 264 КАС України визначено, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскарження у даному провадженні, крім іншого, є саме наказ від 22.09.2014 року № 958.

Міністерство фінансів України, реалізуючи свої повноваження як суб'єкт правотворчості, у зв'язку з внесенням змін до Податкового кодексу України Законом України від 28.12.2014 року № 71-VIII і відповідно до Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 375, своїм наказом від 23.02.2017 року № 276, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.02.2017 року за № 269/30137 «Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства фінансів України», визнав наказ від 22.09.2014 року № 958 таким, що втратив чинність.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що з 23.02.2017 року наказ від 22.09.2014 року № 958, застосування положень якого спричинило порушення прав Позивача у спірних правовідносинах, не є чинним нормативно-правовим актом, а відтак, не потребує скасування його у судовому порядку, з чим погоджується колегія суддів

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає правомірним висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання незаконним і скасування наказу Міністерства фінансів України від 22.09.2014 року № 958 «Про затвердження форм реєстру виданих та отриманих податкових накладних та порядку його ведення».

Щодо позовної вимоги Позивача про визнання незаконним і скасування рішення (листа) ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 05.05.2015 року вих .№ 5740/10/10-13-11-02-10, колегія суддів зазначає таке.

Судом першої інстанції встановлено, що оскаржуваним листом ДПІ у Києво-Святошинському районі повідомила Позивача про те, що реєстр виданих та отриманих податкових накладних (за формою «J1201508») до контролюючого органу, починаючи із звітності за січень 2015 року, не подається, а відтак, реєстр виданих та отриманих податкових накладних за звітний період березень 2015 року ТОВ «Вітаполіс» вважається не визнаним як податкова звітність.

При цьому, пунктом 1.1 статті 1 ПК України (в редакції на день виникнення спірних правовідносин), встановлено, що цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами пункту 5.2 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Наведені правові норми вказують на те, що права та обов'язків як контролюючих органів, так і платників податків встановлюються виключно на рівні ПК України, а інші нормативно-правові акти уповноважених суб'єктів нормотворчої діяльності засовуються для врегулювання податкових правовідносин лише, якщо вони не суперечать положенням спеціального закону - Податкового кодексу України.

Разом з цим, ПК України не містить положень, які б надавали можливість в межах інших нормативно-правових актів встановлювати додаткові права та обов'язки для платників податків, які не передбачені в цьому Кодексі.

Відповідно до абзацу 1 пункту 201.10 статті 201 ПК України в редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Пунктом 201.11-1 статті 201 Податкового кодексу України з 01.01.2015 року на платника податку покладено обов'язок вести реєстр документів, зазначених у підпунктах «а» - «в» пункту 201.11 цієї статті.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання незаконним і скасування рішення (листа) ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 05.05.2015 року вих. № 5740/10/10-13-11-02-10, яким відмовлено у прийнятті реєстру виданих та отриманих податкових накладних за звітний період березень 2015 року ТОВ «Вітаполіс», оскільки таке рішення контролюючого органу узгоджується із змінами у податковому законодавстві, що відбулись відповідно до Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII, а саме, впровадження системи електронного адміністрування ПДВ, яка забезпечує автоматичний облік в розрізі платників суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних/розрахунках корегування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (пункт 201.1 статті 201 ПК України), та одночасне скасування норми ПК України щодо подання до податкового органу копій реєстрів виданих та отриманих податкових накладних (пункт 201.15 статті 201 ПК України).

Щодо позовних вимог Позивача про визнання незаконними та скасування рішення ГУ ДФС у Київській області від 26.06.2015 року вих. № 1095/10/10-36-11-01-10 про розгляд скарги та рішення ДФС України від 28.08.2015 року № 18432/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до пункту 56.10 статті 56 ПК України рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

За приписами пункту 55.1 статті 55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Згідно з пунктами 56.2-56.3 статті 56 ПК України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цьогоКодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

При цьому, пунктом 56.6 статті 56 ПК України визначено, що у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Пунктами 56.8-56.9 статті 56 ПК України передбачено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

З 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція КАС України згідно з Законом від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Згідно з п. 12 Перехідних положень КАС України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами пункту 8 частини 1 статті 4 КАС України, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас, відповідно до зазначених норм, право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Тобто, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень Державною фіскальною службою України, Головним управлінням ДФС у Київській області залишено без змін рішення (лист) ДПІ у Києво-Святошинському районі від 05.05.2015 року вих.№ 5740/10/10-13-11-02-10.

За таких обставин, вказані рішення самі по собі не є юридично значимими для Позивача, адже не мають безпосереднього впливу на його суб'єктивні права та обов'язки шляхом позбавлення можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов'язку.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що рішення ГУ ДФС у Київській області від 26.06.2015 року вих. № 1095/10/10-36-11-01-10 про розгляд скарги та рішення ДФС України від 28.08.2015 року № 18432/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги безпосередньо не порушують права та інтереси Позивача, у зв'язку з чим не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, з чим погоджується колегія суддів.

Щодо посилання ТОВ «ВІТАПОЛІС» в апеляційній скарзі на те, що Державна податкова інспекція у розумінні вимог п. 41.1 ст. 41 ПК України не є контролюючим органом, оскільки повноваження, організація та порядок діяльності податкового органу визначені не законом, а підзаконним нормативно-правовим актом, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року № 236, якою затверджено Положення про Державну фіскальну службу України, а тому неприйняття відповідачем копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за податковий період календарний місяць вересень 2016 року є протиправним, колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до п. 41.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Функції контролюючих органів визначені у ст.19-1 Податкового кодексу України.

За приписами пункту 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року № 236 (далі - Положення № 236), Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Згідно з пунктом 7 вказаного Положення ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.

ОДПІ забезпечує реалізацію повноважень ДФС на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

Отже, Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, що наділяє територіальні органи, на прийняття у порядку статті 49 Податкового кодексу України податкової звітності платників податків.

Крім того, ПК України містить ряд окремих норм, які визначають функції як контролюючого органу, так і окремо функції державних податкових інспекцій, а тому, доводи Позивача щодо відсутності у ДФС України та її територіальних органів статусу контролюючих органів є помилковими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс».

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що всі доводи учасників справи були перевірені та проаналізовані, їм було надано належну правову оцінку, тому судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, то апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітаполіс» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В. Земляна

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 26.03.2019 року.