Справа № 420/1028/19
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1028/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ТВО начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса Бондаренко Сергія Борисовича (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ТВО начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса Бондаренко Сергія Борисовича про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні інформації на запит від 29.01.2019 року та зобов`язання надати відповідь на запит від 29.01.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 29 січня 2019 року відповідно Закону України «Про доступ до публічної інформації», на адресу начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, направлено інформаційний запит про надання інформації щодо призначення службового розслідування за фактом розриву водяного котлу з опалення на території військової частини НОМЕР_2 , внаслідок якого військовослужбовець строкової служби ОСОБА_2 отримав несумісні з життям тілесні ушкодження.

14 лютого 2019 року за вих. № 744 ТВО начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса підполковником ОСОБА_3 відмовлено у наданні інформації позивачу.

Позивач вважає відмову у наданні відповіді на інформаційний запит протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 26.02.2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду у відповідності до положень ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Судом встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження від 26.02.2019 року було вручено Відповідачу 05.03.2019 року. В тексті даної ухвали відповідача було повідомлено, що у відповідності до положень ст. 263 КАС України справа буде розглянута в порядку письмового провадження у строк не більше 30 днів з дня відкриття провадження по справі.

Також в тексті ухвали про відкриття провадження Відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, повідомлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

Станом на 28.03.2019 року Відповідачем не надано до суду відзив на позов. При цьому суд зазначає, що останнім днем для подання до суду відзиву на позов було 20.03.2018 року, оскільки копію ухвали про відкриття провадження разом з позовною заявою було вручено Відповідачу 05.03.2019 року.

Враховуючи, що Відповідачем не було подано до суду відзив у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, суд, у відповідності до положень ч. 3 ст. 205, ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішив розглянути справу за наявними матеріалами та на підставі наявних у ній доказів.

В тексті ухвали про відкриття провадження Відповідачу було роз`яснено що відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Оскільки останнім днем для подання до суду відзиву на позов було 20.03.2019 року і станом на 28.03.2019 року Відповідачем не надано відзив на позов та не повідомлено суд про поважність причин щодо не надання відзиву, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 159 КАС України, кваліфікує неподання Відповідачем (суб`єктом владних повноважень) відзиву на позов як визнання позову.

З метою всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом досліджено матеріали адміністративної справи, обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та докази, якими він обґрунтовується, і встановлено наступне.

29 січня 2019 року відповідно Закону України «Про доступ до публічної інформації», ОСОБА_1 на адресу начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса, направлено інформаційний запит про надання інформації щодо призначення службового розслідування за фактом розриву водяного котлу з опалення на території військової частини НОМЕР_2 , внаслідок якого військовослужбовець строкової служби ОСОБА_2 отримав несумісні з життям тілесні ушкодження.

Листом ТВО начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса підполковником ОСОБА_3 від 14 лютого 2019 року за вих. № 744 повідомлено позивача, що запитувана інформація є публічною інформацією з обмеженим доступом, яка впливає на підтримання авторитету і неупередженості правосуддя та розголошення такої інформації може завдати істотної шкоди інтересам суб`єктів інформації, тому, відповідно до ст. 22 Закону № 2939-VІ, було відмовлено у наданні інформації на запит.

Правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі врегульовано нормами Закону України Про інформацію, Закону України Про доступ до публічної інформації.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України Про інформацію, інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про доступ до публічної інформації, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5, 7 ст. 6 Закону України Про доступ до публічної інформації, інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше. Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину. Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про доступ до публічної інформації, конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ст. 12 Закону України Про доступ до публічної інформації, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ст. 13 Закону України Про доступ до публічної інформації, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією). На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами. Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Відповідно до ст. 14 Закону України Про доступ до публічної інформації, розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України Про доступ до публічної інформації, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 20 Закону України Про доступ до публічної інформації, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Статтею 21 Закону України Про доступ до публічної інформації передбачено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно. При наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України Про доступ до публічної інформації, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Як встановлено судом, Відповідач, відмовляючи у наданні інформації Позивачу, зазначив, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом, яка впливає на підтримання авторитету і неупередженості правосуддя та розголошення такої інформації може завдати істотної шкоди інтересам суб`єктів інформації.

Суд зазначає, що розпорядник інформації дійсно має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, якщо інформація, що запигується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом.

Проте, як зазначено в постанові Пленуму ВАСУ від 29.09.2016р. № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», відмова розпорядника в наданні інформації без застосування «трискладового тесту» є необгрунтованою, та є підставою визнання такої відмови протиправною. Інформація може вважатись суспільно необхідною, якщо її поширення сприяє дієвому контролю витрачання публічних коштів та їх запобіганню незаконних розтрат. Якщо інформацію запитує представник громадської організації то це є додатковим аргументом на користь наявності суспільного інтересу запитуваної інформації.

Суд зазначає, що «Трискладовий тест» є юридичною конструкцією засобом для перевірки наявності необхідних умов для обмеження доступу до інформації. Це ті умови, виконання яких є обов`язковим для того, щоб виняток з відкритості інформації був правомірним. Обмеження доступу до публічної інформації без застосування трискладового тесту є незаконним і порушує право особи на інформацію. Будь-якому обмеженню доступу до інформації з боку розпорядника повинно передувати застосування «трискладового тесту».

Як вбачається зі змісту листа від 14.02.2019 року за вих. № 744, Відповідачем не було проведено трискладовий тест під час віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доказування в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а відповідачем не доведено що доступ до інформації обмежувався для захисту певної легітимної мети, не пояснено, яку саме істотну шкоду може завдати розголошення цієї інформації, та чому ця шкода переважає право громадськості мати доступ до цієї інформації, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що віднесення публічної інформації до інформації з обмеженим доступом відбувалося з дотриманням вимог зафіксованих у ст. 6 Закону «Про доступ до публічної інформації».

У відповідності до положень ст. 6 Закону України Про доступ до публічної інформації, обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Позивач у своєму запиті просить надати не інформацію з обмеженим доступом, а інформацію щодо призначення службового розслідування за фактом розриву водяного котлу з опалення на території військової частини НОМЕР_2 , внаслідок якого військовослужбовець строкової служби ОСОБА_2 отримав несумісні з життям тілесні ушкодження та його результати.

У разі якщо документи містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

На підставі викладеного, відмова ТВО начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса підполковником Бондаренко С.Б. у наданні інформації, викладена в листі від 14 лютого 2019 року за вих. № 744, є протиправною, а відповідач повинен був задовольнити запит Позивача.

З наведених підстав, а також враховуючи, що відповідачем не надано до суду відзив, що кваліфікується судом як визнання позову, суд дійшов висновку, що позов належить до задоволення.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ТВО начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса Бондаренко Сергія Борисовича (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 13, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії ТВО начальника квартирно- експлуатаційного відділу м. Одеса підполковника Бондаренка С.Б. щодо відмови у наданні інформації на запит громадянина ОСОБА_1 від 29.01.2019 року.

Зобов`язати начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса надати відповідь на інформаційний запит громадянина ОСОБА_1 від 29.01.2019 року.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук.

.