Справа № 640/18455/18
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2019 року № 640/18455/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"
до проГоловного управління ДФС у Київській області визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Київській області від 20.06.2017 № 4537-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірна вимога не містить інформації щодо періодів, за які обліковується заборгованість по сплаті податкового зобов'язання. Стверджує, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.02.2018 № 474 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та повноваження ліквідатора ПАТ "ВіЕйБі Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної Марини Анатоліївни строком на два роки до 19.03.2020 включно. Звертає увагу, що найголовнішим завданням у процесі ліквідації банків є захист клієнтів і вкладників банку, що зумовлено передусім значним обсягом кредиторської заборгованості банку. Відтак, вважає, що відповідачем неправомірно винесена та направлена позивачеві спірна вимога, оскільки законодавцем передбачено право кредитора на заявлення Фонду своїх вимог до банку, томі вимога підлягає відкликанню. Також, звернув увагу і на те, що відповідачем порушено вимоги наказу від 10.10.2013 № 576 в частині строків направлення спірної вимоги.

Ухвалою суду від 23.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/18455/18 та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 20.12.2018.

17.12.2018 до суду від представника відповідача Стужука О.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що сума узгодженого грошового зобов'язання виникла внаслідок несплати позивачем в установлені строки самостійно задекларованих у декларації від 21.07.2016 № сум податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Враховуючи вказані обставини, вважає, що відповідач при прийнятті спірного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Податковим кодексом України.

У підготовчому судовому засіданні 20.12.2018 оголошено перерву до 31.01.2019.

18.01.2019 до суду від представника позивача - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. надійшла відповідь на відзив, у якій остання акцентувала увагу на тому, що Податковий кодекс України не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Ухвалою суду від 31.01.2019 закрито підготовче провадження у справі № 826/18455/18 та призначено розгляд справи по суті у судове засіданні на 21.03.2019.

Представник позивача у судове засідання 21.03.2019 не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судове засідання 21.03.2019 не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 21.03.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

20.06.2017 Головним управлінням ДФС у Київській області сформовано податкову вимогу № 4537-17 на суму податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями в розмірі 463197,76 грн (а.с. 8).

Вважаючи, що у контролюючого органу не було правових підстав для прийняття вказаної вимоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 № 733 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 123 про запровадження з 21.11.2014 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Акціонерний банк".

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 № 35 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк" по 20.03.2015 включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 "Про відкликання банківської ліцензії Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний банк" прийнято рішення № 63 про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний банк" та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку строком на 1 рік, з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 № 213 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та повноваження ліквідатора ПАТ "ВіЕйБі Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної Марини Анатоліївни строком на два роки до 19.03.2018 включно.

На підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.02.2018 № 474 продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та повноваження ліквідатора ПАТ "ВіЕйБі Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної Марини Анатоліївни строком на два роки до 19.03.2020 включно.

Виставляючи оскаржувану вимогу контролюючий орган повідомив, що станом на 19.06.2017 сума податкового боргу позивача за узгодженими грошовими зобов'язаннями складає 463197,76 грн та попередив, що з 02.03.2017 будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому, розповсюджується право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховується пеня та штрафи, визначені Податковим кодексом України.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За правилами пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (пункт 59.3 статті 59 Податкового кодексу України).

З доданих відповідачем до відзиву документів вбачається, що у спірній податковій вимозі сума боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (без нарахування штрафних санкцій та пені) позивачем самостійно визначена у декларації від 21.07.2016 № , але не сплачена у встановлені законодавством терміни.

Вказана обставина позивачем у позовній заяві не заперечується.

Так, пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодексу України передбачено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Так, пунктами 1, 2, 3 частини п'ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);

нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Поряд з цим, скерування на адресу банку податкової вимоги не свідчить про провадження органом доходів і зборів заходів, спрямованих на погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу. Такі дії відповідача лише формують та документально визначають податковий борг, при цьому останні об'єктивно передують процесу погашення податкових зобов'язань або стягненню податкового боргу.

Сама собою обставина прийняття податкової вимоги не порушує приписів частини п'ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки в даному випадку контролюючим органом не здійснювалось нарахування будь-яких санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), не накладався арешт на кошти чи майно банку, не здійснювалось примусове стягнення його коштів та майна.

Правова позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.09.2018 у справі № 808/3046/16, від 21.11.2018 у справі № 820/6112/15, від 04.12.2018 у справі № 813/4158/16.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що виставлена позивачу вимога № 4537-17, в якій повідомлено про наявність податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по податковій декларації у загальній сумі 463197,76 грн, відповідає положенням Податкового кодексу України та не порушує приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому скасуванню не підлягає.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача щодо порушення відповідачем вимог наказу від 10.10.2013 № 576 в частині строків направлення спірної вимоги, позаяк останні не спростовують факту існування у позивача суми податкового боргу.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 229, 241 - 246, 250, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27-Т, ідентифікаційний код 19017842) залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя В.П. Катющенко

Повний текст рішення складено та підписано 26 березня 2019 року.