Справа № 826/8645/17
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 березня 2019 року № 826/8645/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доЕнергетичної митниці Державної фіскальної служби України
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.04.2017 № , -
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач, ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Енергетичної митниці ДФС (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 12.04.2017 №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2017 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/8645/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що акт про не оформлення додаткової митної декларації у визначені законодавством строки від 06.04.2017 року не відповідає вимогам до акту перевірки в розумінні митного та податкового законодавства, а тому не може бути підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Враховуючи зазначене, вважає, що винесене податкове повідомлення-рішення від 12.04.2017 № є протиправним та підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував та зазначив, що при винесенні акту про не оформлення додаткової митної декларації у визначені законодавством строки від 06.04.2017, митний орган діяв у межах та у спосіб встановлений чинним законодавством України, висновки перевірки зафіксовані належним чином, а отже і винесене податкове повідомлення-рішення є законними. Просив у позові відмовити в повному обсязі з підстав викладених в запереченні на адміністративний позов.

У судовому засіданні 21.11.2017 на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами п. 10 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.04.2017 року заступником начальника митного поста «Київ-енергетичний» складено акт про не оформлення додаткової митної декларації у визначені законодавством строки, з якого вбачається, що 29.10.2015 року позивачем оформлено періодичну митну декларацію «ІМ40РР» №903010001/2015/000872 із зобов'язанням про подання додаткової митної декларації на товари, переміщені за періодичною митною декларацією протягом попереднього календарного місяця, у порядку та на умовах встановлених Кабінетом Міністрів України.15.12.2015 року підприємством подано додаткову митну декларацію №903010001/2015/001317, по якій відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів, шляхом складання картки відмови. На даний час додаткову митну декларацію не оформлено, чим порушено вимоги статей 260,261 Митного кодексу України.

На підставі акта перевірки від 06.04.2017 року №б/н про неподання додаткової митної декларації у визначені законодавством строки за періодичною митною декларацією від 29.10.2015 року №903010001/2015/000872, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2017 року, яким до позивача за порушення вимог статті 260, 261 Митного кодексу України застосовано штраф за платежем «штраф про порушення податкового законодавства» у розмірі 170,00 грн.

Не погоджуючись вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

За результатом адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги без задоволення.

Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Обґрунтовуючи протиправність прийняття оскаржуваного рішення, позивачем зазначено, що перевірка національної акціонерної компанії до винесення податкового повідомлення-рішення відповідача від 12.04.2017 року № в установленому законом порядку не проводилась, а акт перевірки за наслідками перевірки не складався та позивачу не надавався,а тому реалізувати право на подання заперечень передбачене п. 86.7 ст. 87 Податкового кодексу України в останнього не було.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 19, 55 Конституції України, Митним кодексом України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі - МК України), Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України), Положенням про митні декларації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №450 «Питання, пов'язані із застосуванням митних декларацій» (далі - Положення про митні декларації №450), Порядок та строки митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються трубопровідним транспортом, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №629 (далі - Порядок № 629), у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом (підпункт 78.1.2 пункт 78.1 стаття 78 ПК України).

Поряд з цим, пунктом 78.4 статті 78 ПК України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Враховуючи зазначене, у разі неподання або несвоєчасного подання суб'єктом господарювання податкової звітності в установлений законом строк, керівником контролюючого органу може бути прийнято рішення про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до частини 7 статті 346 МК України, документальною позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка підприємства, яка не передбачена планами роботи органу доходів і зборів і може проводитися за наявності хоча б однієї з таких обставин: виявлено факти або отримано документальну інформацію, які свідчать про порушення підприємством вимог законодавства з питань державної митної справи, якщо підприємство не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня отримання такого запиту; підприємством не подано в установлений строк митну декларацію.

Так, відповідно до приписів митного законодавства, митний орган мав підстави

Згідно з частиною першою статті 349 МК України, посадові особи органу доходів і зборів мають право приступити до проведення документальної (планової чи позапланової) виїзної перевірки декларанта чи зустрічної звірки на підприємстві за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення керівнику відповідного підприємства або уповноваженій ним особі під розписку посвідчення на право проведення перевірки, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу доходів і зборів, мета проведення перевірки, вид (планова чи позапланова) та підстави її проведення, дати початку та закінчення перевірки, посади, спеціальні звання та прізвища посадових осіб органу доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, пред'явлення службових посвідчень зазначених осіб, а також надання копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки.

Ненадання керівнику підприємства або уповноваженій ним особі копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки, непред'явлення службових посвідчень посадових осіб органу доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, та посвідчення на право проведення перевірки або їх надання (пред'явлення) з порушенням вимог, установлених частинами першою і другою цієї статті, є підставою для недопуску посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки (частина 3 стаття 349 МК України).

Судом встановлено, що митним органом не проводилась документальна перевірка щодо позивача, передбачена нормами Митного кодексу України та Податкового кодексу України.

Так, доводи відповідача щодо не закріплення на законодавчому рівні вимоги про проведення перевірки, у випадку встановлення контролюючим органом факту неподання митної декларації судом відхиляються.

У випадку якщо платник податків подає митному органу митну декларацію для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань, проте з порушенням установлених законодавством строків, до нього застосовується штраф у розмірах, передбачених пунктом 120.1 статті 120 ПК України.

Відповідно до пункту 116.1 статті 116 ПК України, у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.

Як вбачається з письмових заперечень відповідача та не заперечувалось останнім, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є акт про не оформлення додаткової митної декларації, який складається підрозділом митного оформлення, посадові особи якого здійснюють митний контроль і митне оформлення товарів із застосуванням митної декларації .

Проте, суд звертає увагу, що чинним податковим та митним законодавством не передбачено такої форми закріплення встановлених митним органом порушень вказаного законодавства як акт про не оформлення додаткової митної декларації.

Також суд звертає увагу, що Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, на який посилається відповідач у своїх письмових поясненнях, не містить такого поняття як «акт про не оформлення додаткової митної декларації», а містить посилання на необхідність зазначення саме акту перевірки з номером та датою його складання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено процедуру прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а саме: не проведено документальної перевірки, не складено передбачений законодавством акт перевірки.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 12.04.2017 № прийняте відповідачем передчасно, з порушенням встановленого законом порядку, на підставі акту , який складений з порушенням, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст.ст.7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2,77,139, 241-247, 255, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Енергетичної митниці ДФС від 12.04.2017 №.

3. Стягнути на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» сплачений ним судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Енергетичної митниці ДФС.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа