Справа № 160/8119/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2019 року Справа № 160/8119/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. при секретарі судового засідання Сергієнка В.Ю., за участю представника позивача - ОСОБА_1 та представника відповідача - ОСОБА_2., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 р., відкрито у справі провадження, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження на 29.11.2018р. та встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову.
На виконання вимог ухвали суду від 05.11.2018 р. на адресу суду 27.11.2018р. надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити та зазначив, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у звязку з чим, податкове повідомлення - рішення є обгрунтованим та законним.
У судовому засіданні 29.11.2018р. оголошено перерву у підготовчому провадженні Наступне судове засідання призначено на 19.12.2018р.
11.12.2018р. позивачем до суду надано відповідь на відзив відповідача, в якій просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
19.12.2018р. у судовому засіданні оголошено перерву у підготовчому провадженні Наступне судове засідання призначено на 23.01.2019р.
У судовому засіданні 23.01.2019р. оголошено перерву на стадії розгляду справи по суті. Наступне судове засідання призначено на 05.02.2019р.
Відповідно до довідки секретаря судового засідання Сергієнка В.Ю. судове засідання 05.02.2019р.знято з розгляду, у звязку із перебуванням судді Дєєва М.В. на лікарняному. Наступне судове засідання призначено на 28.02.2019р.
У судовому засіданні 28.02.2019р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
Так, 29.09.2017р. та 02.10.2017р. відповідно до договорів купівлі-продажу 1/2 частки нежитлової будівлі, позивач відчужив шляхом продажу належну йому житлову будівлю, за адресою вул. Будівельників, 1, смт. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області.
28.08.2018р. позивачем була подана заява до Васильківського відділення Західно-Донбаської ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області заява щодо проведення звірки обєктів нежитлової нерухомості, розміру загальної площі обєктів нежитлової нерухомості, вірного для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. До заяви були додані документи для вірного нарахування податку.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Так, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
З 01.01.2015р. набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України, було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.
Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п.266.3.1, п.п.266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).
Відповідно до п.п.266.5.1. п. 266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких обєктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно з частиною 2 підпункту 266.7.1. ст. 266 ПК України, обчислення суми податку з обєкта/обєктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з обєктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Судом встановлено, що відповідно до рішень Васильківської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області № 1018-44/VI від 28.01.2015 р. «Про затвердження Положення та встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Васильківської селищної ради» та № 62-2/VII від 31.01.2017р. «Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) на території Васильківської селищної ради» на 2016 та 2017 рік були встановлені наступні ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб на нежитлові обєкти нерухомості на території Васильківської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області:
а) 0,5 відсотка - будівлі готельні: готелі, мотелі, кемпінги, ресторани та бари, туристичні бази, будинки відпочинку;
б) 0,5 відсотка - будівлі офісні: будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
в) 0,5 відсотка будівлі торговельні: торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів. їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуг овування;
г) 0,5 відсотка - гаражі: гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
ґ) 0,1 відсотка - будівлі промислові та склади;
д) 0,2 відсотка - господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви. гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
е) 0,5 відсотка - інші будівлі.
Таким чином, враховуючи вищезазначені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб на нежитлові обєкти нерухомості на території Васильківської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області, суд вважає, що належні позивачу в 2016 та 2017 роках нежитлові будівлі підпадають під різні ставки оподаткування, а саме:
-до підпункту б) зі ставкою 0,5 відсотка відноситься адміністративна будівля (ЛІТ А-2) площею 798,0 кв.м. Загальна площа оподаткування -798,0 м.кв.;
-до підпункту г) зі ставкою 0,5 відсотка відноситься гараж (ЛІТ 0-1) площею 40,0 кв.м., гараж (ЛІТ Ц-1) площею 37,0 кв.м., гараж (ЛІТ Р-1) площею 36,0 кв.м. Загальна площа оподаткування - 113,0 кв.м.;
Проте, в порушення затверджених відповідно до рішень Васильківської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області, ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб на нежитлові обєкти нерухомості на території Васильківської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області на 2016 та 2017 роки, відповідачем на всю площу нежитлових приміщень, які належали позивачу в 2016 та 2017 роках, в розрахунку податку було застосувано ставку 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування.
У наданому суду відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що при розрахунку податку податковий орган посилався на дані Реєстру речових прав на нерухоме майно, де зазначена загальна площа обєкту нерухомого майна. Проте, суд звертає увагу, що у витягах з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, міститься інформація з зазначенням загальної площі обєкту нерухомого майна позивача за адресою: вул. Будівельників, 1, смт. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, та кожного окремого обєкту нерухомого майна.
Таким чином, суд вважає, що відповідачем невірно було застосовано ставку податку в розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування, на всю площу нерухомого майна, що належало позивачу в 2016 та 2017 роках.
Крім того, невірність застосування відповідної ставки податку в розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування, на всю площу нерухомого майна також підтверджується довідкою № 3120 від 04.12.2018р. виданою виконавчим комітетом Васильківської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області, відповідно до якої, станом на 2016 рік земельна ділянка за адресою: вул. Будівельників, 1, смт. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області відносяться до категорії - землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення, що також підтверджує той факт, що на вказаній земельній ділянці розташовані будівлі промисловості, а отже, для розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідачу було необхідно було застосовувати інші ставки податку.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».
В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно достатті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Так, відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України,у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.
Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
Суд зазначає, що нарахування податку у відповідній сумі належить до дискреційних повноважень контролюючого органу.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст.ст. 139, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,суд, -

У задоволення решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1970,51 грн. (одна тисяча девятсот сімдесят гривень пятдесят одна копійка).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 06.03.2019р.

Суддя ОСОБА_6