Справа № 140/2223/18
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1070/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі № 140/2223/18 (рішення ухвалено в м. Луцьку, головуючий суддя Волдінер Ф.А.,) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 07.11.2018 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення обчислення, нарахування і виплати йому компенсації за втрату частини доходів (пенсії), у звязку з порушенням строку їх виплати, а саме з 01 січня 2016 року по жовтень 2018 року; зобовязати невідкладно здійснити обчислення, нарахування і виплату йому компенсації за втрату частини доходів (пенсії), у звязку з порушенням строку їх виплати, а саме з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2018 року

В обґрунтування позову зазначає, що 11.06.2018 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» обчислити, нарахувати і виплати йому компенсацію втрати частини доходів (пенсії) за несвоєчасну виплату частини пенсії за весь період затримки виплати.

19.06.2018 відповідач листом повідомив позивача про те, що відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 у справі №803/277/18, ГУ ПФУ у Волинській області проведено перерахунок пенсії, починаючи з 01.01.2016, виплата якої буде проведена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що на момент прийняття рішення суду заборгованості по пенсії за 2018 рік, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України №103 не отримав, доказів виплати такої відповідач не надав. Також, при отриманні пенсії за 2019 рік жодної заборгованості згідно Постанови №103 не отримав.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, а саме повісткою, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, представника відповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 є пенсіонером органів внутрішніх справ України, перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за вислугу років, як колишній працівник МВС України відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується пенсійним посвідченням від 25.10.2004 року №016942.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 у справі №803/277/18 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_2 пенсії з 01 січня 2016 року відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Закону України від 23 грудня 2015 року №900-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей»), постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та на підставі довідки Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 04 травня 2017 року №907; зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 січня 2016 року відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей»), постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та на підставі довідки Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 04 травня 2017 року №907.

Вказане рішення набрало законної сили 04.05.2018.

ГУ ПФУ у Волинській області на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 у справі №803/277/18 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 від суми місячного грошового забезпечення, зазначеного у довідці Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області від 04.05.2017 року №907.

Виплата перерахованої пенсії у розмірі 40 808,64 грн. за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 позивачу в повному обсязі на даний час не проведена, проте проводиться в порядку визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018.

11.06.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій вказав, що на виконання рішення суду йому була перерахована пенсія, проте виплати заборгованості з 01.01.2016 не відбулось. У заяві позивач просив обчислити і виплатити йому суму компенсації за весь період затримки виплати відповідно до вимог Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати».

19.06.2018 ГУ ПФУ у Волинській області листом №839/13-01 надало позивачу відповідь, у якій зазначило, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 року, виплата якої буде здійснюватися на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 та довідки про грошове забезпечення від 19.03.2018 №610 з 01.04.2018 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2, розмір виплати становить 5467,28 грн.

26.06.2018 позивач подав скаргу на імя начальника ГУ ПФУ у Волинській області на незаконні дії працівників ГУ ПФУ у Волинській області щодо не надання належної відповіді по суті на звернення позивача від 11.06.2018.

17.07.2018 начальник ГУ ПФУ у Волинській області листом від 905/В-01 надав відповідь на скаргу, в якій зазначив, що перерахована пенсія в сумі 5467,28 грн. з січня 2018 року виплачується в повному розмірі щомісяця починаючи з березня поточного року, доплата різниці перерахованої пенсії за січень-березень 2018 року здійснена також в березні цього року. Додатково вказав, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2018 при перерахунку пенсії ОСОБА_2 не порушено строків її виплати, тому підстав для здійснення будь-якої компенсації немає.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування і не виплати йому суми компенсації за несвоєчасну виплачену частину пенсії за період з 01.01.2016 по 31.10.2018 протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку нарахування та виплата належних позивачу сум, була проведена вчасно, а тому не встановлено підстав для виплати компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пенсії. Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі Порядок № 159).

Як встановлено статтею 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 цього Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Із наведеного видно, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 24 жовтня 2011 року № 6-38цс-11, від 18 листопада 2014 року № 21-518а14, від 11 липня 2017 року № 21-2003а16 та від 20 лютого 2018 року у справі №522/5664/17.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch - United Kingdom» №44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Von Maltzan and Others v. Germany» №71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

При апеляційному перегляді представник відповідача не заперечив того, що пенсія за період з 01.01.2016 по 31.10.2018 позивачу досі не виплачена.

З огляду на вказане, на переконання колегії суддів позивач має право на нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів за спірний період.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у справі «ОСОБА_3 проти Італії» зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведених обставин та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням вищенаведеного, колегія дійшла переконання, що судом першої інстанції неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, оскаржуване рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям постанови, якою адміністративний позов ОСОБА_2 слід задовольнити з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі № 140/2223/18 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не проведення обчислення, нарахування і виплати ОСОБА_2 компенсації за втрату частини доходів (пенсії), у звязку з порушенням строку їх виплати, а саме з 01 січня 2016 року по жовтень 2018 року.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області невідкладно здійснити обчислення, нарахування і виплату ОСОБА_2 компенсації за втрату частини доходів (пенсії), у звязку з порушенням строку їх виплати, а саме з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 27.03.2019