Справа № 620/3932/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3932/18 Головуючий у 1 інстанції:Тихоненко О.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишиної О.М. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Чернігівводоканал" Чернігівської міської ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Комунального підприємства "Чернігівводоканал" Чернігівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Чернігівводоканал" Чернігівської міської ради, в якому просив:

- визнати ненадання відповідачем інформації на запит позивача щодо отримання публічної інформації від 08.08.2018 про осіб, які на момент подання останнім запиту обіймали посади заступників керівника та головного бухгалтера КП «Чернігівводоканал» ЧМР із зазначенням їх прізвища, ім'я та по-батькові, а також дати їх призначення протиправною бездіяльністю;

- зобов'язати відповідача надати позивачу інформацію про осіб, які станом на 08.08.2018 обіймали посади заступників керівника та головного бухгалтера КП «Чернігівводоканал» ЧМР із зазначенням їх прізвища, ім'я та по-батькові, а також дати їх призначення.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року позов задоволено повністю. Визнано ненадання Комунальним підприємством «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради інформації на запит ОСОБА_5 щодо отримання публічної інформації від 08.08.2018 про осіб, які на момент подання останнім запиту обіймали посади заступників керівника та головного бухгалтера КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради із зазначенням їх прізвища, імя та по-батькові, а також дати їх призначення протиправною бездіяльністю. Зобов'язано Комунальне підприємство «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради надати ОСОБА_5 інформацію про осіб, які станом на 08.08.2018 обіймали посади заступників керівника та головного бухгалтера КП «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради із зазначенням їх прізвища, ім'я та по-батькові, а також дати їх призначення.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Комунальне підприємство "Чернігівводоканал" Чернігівської міської ради звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що Комунальне підприємство "Чернігівводоканал" Чернігівської міської ради здійснює свою діяльність на принципах господарського розрахунку, власного комерційного ризику та оплачує працю працівників підприємства власними коштами, які отримані за результатами його господарської діяльності. У зв'язку із цим, апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково послався на ч. 5 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08.08.2018 року позивач звернувся до відповідача з запитом на отримання публічної інформації, зокрема, про осіб, які на даний час обіймають посади заступників керівника та головного бухгалтера КП «Чернігівводоканал» ЧМР із зазначенням їх прізвища, ім'я та по-батькові, а також дати їх призначення на дані посади.

10.08.2018 року КП «Чернігівводоканал» ЧМР надана позивачу відповідь № 04-014/2902, в якій зазначено, що, згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації» КП «Чернігівводоканал» ЧМР є розпорядником інформації щодо використання бюджетних коштів та щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Пунктом 1.2 Положення про окремі питання забезпечення прозорості управління комунальними підприємствами Чернігівської міської ради, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради № 6/VІІ-10 від 31.03.2016 р. «Про забезпечення прозорості діяльності комунальних підприємств» визначено, що відноситься до відкритої інформації про комунальне підприємство. Запитувана позивачем інформація п. 1.2 вказаного Положення не передбачена, а тому задовольнити запит та надати інформацію у КП «Чернігівводоканал» ЧМР відсутні на те законні підстави.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011, № 2939-VI (далі-Закон).

Згідно ст.1 вказаного Закону, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

В силу частини 2 статті 1 Закону, публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону № 2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом, крім іншого, надання інформації за запитами на інформацію (п.2 ч.1 ст.5 Закону).

Згідно ч.1,2 ст.19 даного Закону № 2939-VI , запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Судом встановлено, що позивач у своєму запиті від 08.08.2018 року до КП «Чернігівводоканал» ЧМР просив надати інформацію, зокрема, про осіб, які на даний час обіймають посади заступників керівника та головного бухгалтера КП «Чернігівводоканал» ЧМР із зазначенням їх прізвища, ім'я та по-батькові, а також дати їх призначення на дані посади (а.с. 11).

На зазначений запит надано відповідь, що, згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації», КП «Чернігівводоканал» ЧМР є розпорядником інформації щодо використання бюджетних коштів та щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Також, вказано, що пунктом 1.2 Положення про окремі питання забезпечення прозорості управління комунальними підприємствами Чернігівської міської ради, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради № 6/VІІ-10 від 31.03.2016 р. «Про забезпечення прозорості діяльності комунальних підприємств» визначено, що відноситься до відкритої інформації про комунальне підприємство. Запитувана позивачем інформація п. 1.2 вказаного Положення не передбачена, а тому задовольнити запит та надати інформацію у КП «Чернігівводоканал» ЧМР відсутні на те законні підстави.

Згідно п.2, 3 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VІ, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач є бюджетною організацією, діяльність якого координується та фінансується Чернігівською міською радою за рахунок бюджетних коштів, а тому КП «Чернігівводоканал» ЧМР, в розумінні ст. 13 Закону від 13.01.2011 № 2939-VІ, є розпорядником запитуваної позивачем інформації, а інформація щодо працівників відповідача (прізвище, ім'я та по-батькові, дати призначення на посади), які отримали ці кошти є публічною.

Відповідно до статті 22 Закону № 2939-VІ, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

З наведенного слідує, що ч.1 ст. 22 Закону від 13.01.2011 № 2939-VI містить вичерпний перелік підстав, за яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту.

В силу вимог ч. 2 ст. 20 Закону України від «Про інформацію» 02.10.1992 № 2657-ХІІ, будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

З матеріалів справи вбачається, що запитувана позивачем інформація не містить персональних даних.

Згідно ст. 11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VІ, персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Крім того, згідно з ч.2 ст. 6 Закону №2939-VI, обмеження доступу до інформації здійснюється, відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Отже, доступ до інформації може бути обмежено лише за умови додержання сукупності всіх трьох зазначених підстав.

Ч. 5 ст. 6 Закону №2939-VI передбачено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Доказів чи обґрунтувань того, що запитувана позивачем інформація є інформацією із обмеженим доступом апелянтом суду не надано.

Щодо посилання апелянта на те, що норми Бюджетного кодексу України та відповідне тлумачення поняття «бюджетні кошти» не містять посилань та обґрунтувань на те, що майно та кошти унітарних комунальних підприємств, яким є Комунальне підприємство "Чернігівводоканал" Чернігівської міської ради відносяться до бюджетних коштів, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 327 Цивільного кодексу України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 3 статті 8 Господарського кодексу України, господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи.

В силу пункту 7 статті 78 Господарського кодексу України, органами управління комунального унітарного підприємства є, зокрема, керівник підприємства, який призначається (обирається) органом, до сфери управління якого належить підприємство, або наглядовою радою цього підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав).

Згідно правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду викладеної у постанові від 14.03.2018 по справі № 815/1216/16 «… комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).

За таких обставин, КП "Малиновський ринок" є розпорядником інформації щодо використання бюджетних коштів, а відповідно до пункту 5 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами».

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає доводи апелянта безпідставними.

Також, посилання апелянта на норми Статуту Комунального підприємства "Чернігівводоканал" Чернігівської міської ради є безпідставними, оскільки, згідно ч.1 ст. 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації зобов'язаний надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Чернігівводоканал" Чернігівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 25.03.2019 р.