Справа № 826/5599/16
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

27 березня 2019 року м. Київ№ 826/5599/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючої судді - Добрівської Н.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Нотаріуса першої Київської державної нотаріальної контори Кузьмича Василя Миколайовича
треті особи:ОСОБА_3, Фонд приватизації комунального майна Голосіївського району м. Києва
про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Нотаріуса першої Київської державної нотаріальної контори Кузьмича Василя Миколайовича, у якому просила визнати протиправними та скасувати рішення Нотаріуса першої Київської державної нотаріальної контори Кузьмича Василя Миколайовича про державну реєстрацію прав у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису: 12978849 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00; об'єкт нерухомого майна: житловий будинок; загальна площа: 96.2 кв.м.; адреса: АДРЕСА_1; дата, час державної реєстрації: 16.01.2016 року, 10:29:29; державний реєстратор: Кузьмич Василь Миколайович, Перша київська державна нотаріальна контора, Київський мі Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27896836 від 22.01.2016 року 09:18:54; Власник: ОСОБА_3).

Ухвалою від 08.04.2016 року позов залишено без руху з наданням позивачу часу на усунення недоліків позову.

З огляду на усунення позивачем виявлених судом недоліків, ухвалами суду від 25.04.2016 року відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні.

У судових засіданнях 26.07.2016 року та 18.08.2016 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено ОСОБА_3 та Фонд приватизації комунального майна Голосіївського району м. Києва, оскільки постановлене у справі рішення може вплинути на їх права, свободи та інтереси

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10.10.2017 року № 6862 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2017 визначено суддю Добрівську Н.А. для розгляду адміністративної справи № 826/5599/16 та вказану справу 17.10.2017 передано на розгляд судді Добрівській Н.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2017 року прийнято до провадження адміністративну справу та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України шляхом викладення його в новій редакції.

Пунктом 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з наведеним, розгляд даної справи продовжується судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 15 грудня 2017 року.

В призначене на 15.01.2018 року судове засідання учасники процесу не з'явились, у зв'язку з чим здійснення фіксування судового процесу не здійснювалось.

В судовому засіданні 21.03.2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з'явились.

13.09.2016 року через канцелярію суду від Нотаріуса першої Київської державної нотаріальної контори Кузьмича Василя Миколайовича надійшло клопотання про розгляд справи без його представника.

Треті особи заяв/клопотань до суду не направляли.

Враховуючи наявність в матеріалах справи відповідної письмової заяви представника відповідача та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, ознайомившись із письмово викладеними позиціями учасників процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до п.2 рішення Київської міської ради №208/1642 від 27.12.2001 року «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» було затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальних громад міста Києва.

Згідно з таблицею 7 «Житлове господарство» (1.16 «Нежилий фонд») додатку №2 до вищезазначеного рішення за позицією 65 до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади Голосіївського району м. Києва було включено нежилий будинок загальною площею 45 кв.м., залишковою вартістю 2,40 тис. грн., що розташований за адресою: м. Київ, пров. Генерала Доватора, 25.

27.05.2004 року Голосіївською районною в м. Києві радою було винесено рішення №26/08, згідно з яким вищезазначений об'єкт нерухомості було надано в оренду позивачу.

28.10.2010 року між Фондом приватизації майна Голосіївського району м. Києва та позивачем було укладено договір купівлі-продажу нежилого будинку за адресою: м. Київ, пров. Генерала Доватора, 25.

На підставі вищезазначеного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пашкевич Л.Г. було внесено реєстраційний запис до реєстру прав власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису: 10133-П в книзі: 212п-64 від 13.12.2010 року; реєстраційний номер: 31868188; тип майна: нежиле приміщення (літ.А) загальною площею 99,70 кв.м.; адреса: АДРЕСА_1).

Станом на день подання позову до суду, вищезазначений об'єкт нерухомості перебував у приватній власності позивача.

16.01.2016 року відповідачем було внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 00; об'єкт нерухомого майна: житловий будинок, загальною площею 96,2 кв.м.; адреса: АДРЕСА_1).

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для виникнення права власності був дублікат договору купівлі-продажу, посвідчений 11.08.1977 року за реєстровим номером: 5Дн-9411, який було видано в той же день цим же державним нотаріусом Кузьмичем В.М.

Стверджуючи про невиконання відповідачем обов'язку, покладеного на нього Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та наполягаючи на тому, що такі дії спричинили неправомірне виникнення права власності ОСОБА_3 на об'єкт нерухомого майна, яке на законних підставах, на думку позивача, перебуває у власності ОСОБА_1, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку встановленим у справі обставинам з урахуванням доводів, наведених на його обґрунтування, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (у зазначеній редакції) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17.04.2018 року у справі №815/6956/15 (провадження №11-192апп18) вказує на те, що публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у чинній редакції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Аналіз зазначених фактичних обставин справи дає підстави вважати, що оскаржуваними реєстраційними діями передує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про розподіл часток у спільній власності на майно (будинок).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах містять постанови Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у справах №815/6956/15 та №815/6956/15.

Необхідно наголосити, що вирішити питання щодо правомірності дій реєстраторів щодо внесення відповідних змін в реєстр речових прав без вирішення питання щодо права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру, не виявляється можливим, крім того, останнє не входить до компетенції адміністративного суду.

За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України") суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлюється, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд вважає за доцільне, з урахуванням положень частини 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, роз'яснити право позивача на звернення за захистом своїх прав до загального суду для розгляду спору в порядку цивільного судочинства при вирішенні спору щодо захисту порушених майнових прав позивача.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, п.1 ч.1 ст.238, ч.2 ст.239, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі №826/5599/16 за позовом ОСОБА_1 до Нотаріуса першої Київської державної нотаріальної контори Кузьмича Василя Миколайовича, треті особи: ОСОБА_3, Фонд приватизації комунального майна Голосіївського району м. Києва про визнання протиправним та скасування рішення.

Попередити позивача, що повторне звернення до адміністративного до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена повністю або частково в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя: Н.А. Добрівська