Справа № 640/19076/18
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 березня 2019 року 11:31 № 640/19076/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін: від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, від відповідача - Власюк Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
доГоловного управління Держпраці у Київській області
про визнання протиправною та скасування постанови №КВ1075/32/АВ/ТД/ФС-447 від 02.10.2018,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі-позивач/ ФОП ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області (далі- відповідач/ ГУ Держпраці у Київській обл.), в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 02.10.2018 №КВ1075/32/АВ/ТД/ФС-447.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю висновків, викладених в акті перевірки, що стали підставою для прийняття спірного рішення.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваної постанови, прийнятої у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог законодавства про працю та зайнятість населення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Співробітниками Головного управління Держпраці у Київській області в період з 05.09.2018 по 06.09.2018, відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України, частини 3 статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пунктів 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий Ватутінським РУ ГУ МВД України в м. Києві, юридична адреса: АДРЕСА_1, фактична адреса: м. Київ, вул. Мішуги, 4, ТЦ «Піраміда», дитяча кімната «Тарзанія», за результатами якого складено акт від 06.09.2018 №КВ1075/32/АВ.

Відповідно до акту перевірки, в ході інспекційного відвідування встановлено порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413, працівники допускаються до роботи без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А саме: під час перевірки 05.09.2018 за місцем здійснення підприємницької діяльності за адресою: м. Київ, вул. Мішуги, 4, ТЦ «Піраміда», дитяча кімната «Тарзанія», виявлено громадянка ОСОБА_4, яка працює у дитячій кімнаті «Тарзанія» інструктором у ФОП ОСОБА_2 без оформлення трудових відносин. З 29.06.2018 року.

На підставі висновків акта інспекційного відвідування від 06.09.2018 №КВ1075/32/АВ Головним управлінням Держпраці у Київській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 02.10.2018 №КВ1075/32/АВ/ТД/ФС-447, відповідно до якої до ФОП ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 111690 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура проведення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 № 295.

Відповідно до пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження) (пункт 3 Порядку №295).

За змістом підпункту 1 пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Відповідно до пункту 6 частини 1, частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 265 статті 24 Кодексу законів про працю України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 статті 24 Кодексу законів про працю України визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд враховує, що правовою підставою для винесення постанови про накладення штрафу є, зокрема встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору. При цьому такий факт допуску повинен бути належним чином зафіксований у складеному посадовою особою Держпраці чи її територіального органу акті перевірки та доведений належними доказами.

Водночас при накладенні штрафу слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення та встановлення в діях підприємства складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді штрафу.

Необхідно враховувати, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Із цією нормою кореспондує стаття 77 Кодексу адміністративного судочинства України, якою на сторони покладено обов'язок доводити ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення.

До того ж, диспозиція частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України встановлює відповідальність саме за "фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору".

З матеріалів справи вбачається, що до перевірки інспектору надані копії наказу про прийняття №27/08/18-4 від 27.08.2018 про прийняття на роботу ОСОБА_5 з 27.08.2018, копія її заяви на прийняття від 26.08.2018, копія трудового договору між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_5, копію повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України з квитанцією про отримання ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві 06.09.2018.

Вказані документи зазначені в аті перевірки від 06.09.2018 №КВ1075/32/АВ, проте належної оцінки документам при проведенні інспекційного заходу надано.

Натомість, в ході розгляду справи суд встановив, що правомірність застосування до позивача штрафу, визначеного статтею 265 Кодексу законів про працю України, відповідач пов'язує з інформацією, викладеною поясненнях гр. ОСОБА_6, де вказано що вона працює інструктором у ФОП ОСОБА_2 з 29.06.2018 у дитячій кімнаті «Тарзанія» за адресою: м. Київ, вул. Мішуги, 4, ТЦ «Піраміда».

Однак, відповідні докази, які б підтверджували факт допуску гр. ОСОБА_7 до роботи у ФОП ОСОБА_2 з вказаної дати (функціональні обов'язки, об'єм виконаних робіт, кількість відпрацьованого часу) відсутні.

Разом з цим, як встановлено під час розгляду справи, позивачем оскаржено до суду протокол про адміністративне правопорушення від 6 вересня 2018 року №КВ1075/32/АВ/П/ПТ, передбачене ч. 3 статті 41 КУпАП.

Постановою Київського апеляційного суду від 21.11.2018 у справі №754/12629/18, провадження про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито за відсутністю події цього правопорушення, тобто із підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст 247 КУпАП.

У вказаній постанові зазначено, що: «єдиним прямим доказом винності ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП, стали пояснення ОСОБА_5, які були відібрані інспектором праці ОСОБА_8, які лягли в основу акту № КВ 1075/32/АВ від 06.09.2018 року та на підставі яких було складено протокол про адміністративне правопорушення. Визнаючи ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП суддя місцевого послався на ці пояснення та зазначений вище акт перевірки. Між тим, у ході розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_5 заперечила факт роботи у ФОП ОСОБА_2 без оформлення трудових відносини з 29.06.2018 року. За цей час вона періодично проживала у іншій місцевості, а роботу фактично розпочала із 27.08.2018 року. Захисником ОСОБА_1 суду надана копія заперечення ОСОБА_5 на її пояснення, що були відібрані інспектором праці ОСОБА_8., адресовані начальнику Головного управління Держпраці у Київській області ОСОБА_9, де вона заперечувала факт трудових відносин із ФОП ОСОБА_2 із 29.06.2018 року.

Оцінюючи ці пояснення, суд зважає на те, що відповідно до практики ЄСПЛ, викладеної у рішеннях «Енгель та інші проти Нідерландів», «Карелін проти Російської Федерації», «Швидка проти України» та інших, а також відповідно до рішення Конституційного суду України № 10-рп/2011 від 11.10.2011 року справу про адміністративне правопорушення необхідно розглядати за процедурою, яка передбачена для кримінального провадження. У звязку із цим, суд, при оцінці пояснень ОСОБА_5 суд застосовує положення ч.4 ст.95 КПК України, відповідно до яких судом обґрунтовуються свої висновки виключно тими доказами, які були безпосередньо ним сприйняті. У звязку із цим суд приймає пояснення, які були дані ОСОБА_5 суду апеляційної інстанції, у яких вона заперечували обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Тобто, пояснення ОСОБА_5 не є доказом, яким доводиться вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 41 КУпАП. Інших доказів, які би доводили його винність у вчиненні зазначеного адміністративного у цій справі не зібрано.».

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням наведеного, суд приймає до уваги позицію викладену в постанові Київського апеляційного суду від 21.11.2017 у справі №754/12629/18.

Враховуючи наведене та з огляду на відсутність доказів допущення гр..ОСОБА_5 до роботи без укладення трудового договору, суд не вбачає підстав для застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій, передбачених абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на пункт 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), суд дійшов висновку, що відповідач, накладаючи на позивача штрафні санкції, не врахував всіх обставин, а тому виніс необґрунтовану постанову.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача за поданим адміністративним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Київській області від 02.10.2018р. №КВ1075/32/АВ/ТД/ФС-447.

3. Витрати по сплаті судового збору в сумі 1116,91 стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 27.03.2019.

Суддя С.К. Каракашьян