Справа № 813/2430/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/4142/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

позивач: ОСОБА_1

відповідач - 1: ОСОБА_2

відповідач - 2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року у справі № 813/2430/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Гавдик З.В.,

час ухвалення рішення 05.11.2018 о 17:20 год.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 05.11.2018,-

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідачів - Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 та просив визнати протиправним рішення Міністерства оборони України витяг з протоколу №33 від 30 березня 2018 року щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, як особі, інвалідність якої встановлено внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час обов`язку військової служби, оформленого листом від 18 травня 2018 року за № 4455 Львівським обласним військовим комісаріатом; зобов`язати Міністерство оборони України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» статті 16-2 виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, як особі, інвалідність якої встановлено внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання обов`язків військової служби у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІІ групи (підпункт 4 пункту 2статті 16 цього Закону).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач - Міністерство оборони України повторно протиправно відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, як особі, інвалідність якої встановлена внаслідок поранення отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби. Позивач вважає спірне рішення протиправним, оскільки відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога призначається та виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осібна 1 січня календарного року - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІІ групи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України оформленого «протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум» № 33 від 30 березня 2018 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство оборони України відповідно згідно ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач Міністерство оборони України, оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскільки позивачу первинно інвалідність III групи встановлена 07 листопада 2011 року та в подальшому не змінювалась, право на отримання допомоги має визначатись відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на 07 листопада 2011 року), а розмір виплати - відповідно до Порядку затвердженого Постановою КМУ від 28 травня 2008 року №499. Апелянт звертає увагу, що відповідним Порядком визначено,що особам звільненим із строкової військової служби у разі настання інвалідності виплата допомоги здійснюється залежно від ступеня втрати працездатності в розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення. Проте, позивач не надав довідку органів МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності, що унеможливлює визначення розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності. Таким чином вважає, що ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ч.1 п.6 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги затвердженого Постановою КМУ від 25 грудня 2013 року №975 не поширюються на позивача, оскільки на час виникнення права на отримання допомоги не були чинними. Крім того, судом першої інстанції не було надано належної оцінки, який саме вид військової служби проходив позивач при отриманні поранення під час проходження військової служби. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 не надав довідку органів МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності, визначити суму одноразової грошової допомоги є неможливим.

Позивачем - ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що апеляційна скарга подана відповідачем безпідставно з мотивів викладених в відзиві на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року по справі № 813/2148/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення ОСОБА_1 на доопрацювання документів, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №79 від 16 вересня 2016 року (супровідний лист від 16 лютого 2017 року за №248/3/6/523) та зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення і виплати або відмову ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

30 березня 2018 року відповідачем Міністерством оборони України, рішенням за № 33 оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, позивачу відмовлено в призначені одноразової грошової допомоги, але з інших причин: заявником не подано довідку органів МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності, що унеможливлює визначення розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності.

18 травня 2018 року відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_2 , листом за № 4455 повідомлено позивача про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, через неподання довідки органів МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності, що унеможливлює визначення розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності.

Вважаючи протиправним рішення Міністерства оборони України позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами не враховані вимоги ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою встановленні розміри одноразової грошової допомоги, таким чином спірне рішення Міністерства оборони України зазначене у витягу з протоколу №33 від 30 березня 2018 року про відмову позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, як особі, інвалідність якої встановлено внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час обов`язку військової служби, є протиправним та підлягає скасуванню. А відтак, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за можливим зобов`язати відповідача згідно ст.16-2Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Правове регулювання відносин між державою і громадянином України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІІ.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»№2232-ХІІІ, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XIІ).

Законом України від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ, визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема Розділом II цього Закону встановлені права військовослужбовців, щодо грошового забезпечення.

Згідно ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 16 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності, або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців,військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні)та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі- одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей » від 06 квітня 2017 № 2004-VIIII (далі Закон № 2004-VІІІІ) доповнено ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Пунктом «б» ч. 1 статті 16-2 цього ж Закону, встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2статті 16 цього Закону).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, на нього поширюється дія Закону № 2011-XIІ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Приписами п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п.3 Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно ч.1 п. 6 Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Таким чином, після встановлення позивачу ОСОБА_1 III групи інвалідності і на момент його звернення з відповідною заявою до військового комісаріату Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» була передбачена виплата одноразової допомоги, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в порядку та на умовах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232 - XII «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до статті 41 цього Закону виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як вбачається з матеріалів справи, відмова відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 полягає в тому, що позивачем не подано довідку органів МСЕК про встановлення відсотка втрати працездатності, що унеможливлює визначення розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, проте відповідачами не враховані вимоги вищевказаної ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою встановленні розміри одноразової грошової допомоги.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що спірне рішення Міністерства оборони України зазначене у витягу з протоколу №33 від 30 березня 2018 року про відмову позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, як особі, інвалідність якої встановлено внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час обов`язку військової служби, є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Оскільки, будь-яких інших законних підстав відмови позивачу у призначені та виплаті одноразової грошової вимоги відповідачем у спірному рішенні не зазначено, то застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд першої інстанції правильно зобов`язав Міністерство оборони України відповідно згідно ст.16-2Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Крім того, доводи апелянта стосовно втручання в дискреційні повноваження, колегія суддів відхиляє, оскільки покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч.1ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ч. 3 ст.243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року у справі № 813/2430/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 28.03.2019 року.