Справа № 0540/7374/18-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року справа №0540/7374/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 р. (у повному обсязі складено 21 грудня 2018 року у м. Словянськ) у справі № 0540/7374/18-а (головуючий І інстанції суддя Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 20.08.2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив залишити без розгляду позовні вимоги про зобовязання відповідача здійснити їй перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції Закону України «Про прокуратуру» та за період з 29 березня 2015 року по 10 травня 2016 року відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» та виплатити заробітну плату в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу зі сплатою передбачених законом податків та обовязкових платежів; зобовязати відповідача виплатити їй компенсацію втрати частини заробітку, у звязку з порушенням строків його виплати у розмірі 1536, 59 грн.; зобовязати відповідача виплатити їй середній заробіток за час затримки заробітної плати з 22.05.2018 року по день винесення рішення суду, з утриманням відповідачем з цієї суми передбачених законом податків та обовязкових платежів при її виплаті (а.с. 43-47).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року заяву позивача від 06 вересня 2018 року щодо залишення без розгляду пункту першого позовних вимог про зобовязання Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за листопад 2011 року в розмірі 677,77 грн. задоволено.

Заяву позивача від 17 вересня 2018 року щодо залишення без розгляду пункту другого позовних вимог про зобовязання Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, відповідно до статті 144 Закону України По судоустрій і статус суддів, у редакції Закону України Про прокуратуру, за період з 29 березня 2015 року по 10 травня 2016 року відповідно до статті 147 Закону України По судоустрій і статус суддів, у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд, та виплатити заробітну плату в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу зі сплатою передбачених законом податків та обовязкових платежів задоволено.

Позовну заяву в частині зобовязання Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за листопад 2011 року в розмірі 677,77 грн.; зобовязання Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, відповідно до статті 144 Закону України По судоустрій і статус суддів, у редакції Закону України Про прокуратуру за період з 29 березня 2015 року по 10 травня 2016 року відповідно до статті 147 Закону України По судоустрій і статус суддів, у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд та виплатити заробітну плату в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу зі сплатою передбачених законом податків та обовязкових платежів залишено без розгляду (а.с. 71-72).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі № 0540/7374/18-а адміністративний позов задоволено.

Зобовязано Територіальне управління державної судової адміністрації України в Донецькій області (, адреса: 84112, Донецька область, м. Словянськ, вул. Добровольського, 2) виплатити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, адреса: 87549, АДРЕСА_1) компенсацію втрати частини заробітку у звязку з порушенням строків його виплати у розмірі 1 536, 59 грн.

Стягнуто з Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області (, адреса: 84112, Донецька область, м. Словянськ, вул. Добровольського, 2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, адреса: 87549, АДРЕСА_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 22 травня 2018 року по 11 грудня 2018 року включно в розмірі 61734, 73 грн. (а.с. 82-86).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду в частині стягнення на користь позивача компенсації втрати частини заробітку є помилковим, оскільки заробітна плата позивачу а ні у листопаді 2011 року, а ні у травні 2018 року не нараховувалась, а була нарахована та виплачена після її звільнення, а саме: 31.08.2018 року.

Доводи позивача в частині стягнення з апелянта на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 22.05.2018 року по 11.12.2018 року є безпідставним, оскільки виплата заборгованості по заробітній платі за листопад 2011 року відбулась одразу після її виявлення за результатом розгляду звернення позивача.

Згідно ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. Позивач та представник відповідача до суду надали заяви про розгляд справи за її відсутності.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач, ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії ВТ № 104298, виданий Жовтневим РВ у місті Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області 15 травня 2014 року, зареєстрована у місті Маріуполі (а.с. 13-14).

З трудової книжки серії АА № 512080 вбачається, що позивач працювала в Іллічівському районному суді м. Маріуполя з 14 листопада 2011 року по 06 вересня 2013 рік на посаді секретаря судового засідання (наказ № 47-II від 18 червня 2012), а з 06 вересня 2013 року по 21 травня 2018 року на посаді помічника судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя (наказ № 50 II к від 06 вересня 2018). Звільнена з займаної посади за власним бажанням з 21 травня 2018 року відповідно до наказу № 18 II к від 21 травня 2018 року (а.с. 15).

Позивач з заявою від 28 червня 2018 звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (далі ТУ ДСА в Донецькій області), у якому зазначила, що, після звільнення та звернення до міського центру зайнятості виявилось, що маються розбіжності між даними трудової книжки та пенсійного фонду, а саме: за період з 14 листопада 2011 року по 30 листопад 2011 року відсутні нарахування до пенсійного фонду заробітної плати, враховуючи данні обставини, просила відповідача виплатити заборгованість з виплати заробітної плати з врахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні (а.с. 36).

Листом від 03 серпня 2018 року ТУ ДСА Донецької області визнало факт несплати заробітної плати та повідомило позивача про те, що заробітна плата за листопад 2011 року складає 614, 54 грн. і буде виплачена до 01 вересня 2018 року. Також повідомило позивача про те, що надати довідку про розмір середньоденної плати не має можливості у звязку з відсутністю періоду, за який запитуються інформація (а.с. 37-38).

Заборгованість з виплати заробітної плати за листопад 2011 року була виплачена 31 серпня 2018 року і цей факт підтверджено випискою з банку (а.с. 29).

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо невиплатити позивачу компенсації втрати частини заробітку у звязку з порушенням строків його виплати у розмірі 1536, 59 грн. та невиплатити позивачу середнього заробітку за час затримки заробітної плати з 22.05.2018 року.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

На спірні правовідносини розповсюджується дія норм Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889 та норм КЗпП України в тій частині правовідносин, що не врегульовані нормами спеціального закону.

Частиною 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звільнена з займаної посади за власним бажанням з 21 травня 2018 року відповідно до наказу № 18 II к від 21 травня 2018 року.

Факт ненарахування заробітної плати позивачу за листопад 2011 року сторонами визнається.

За унормуванням ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно ст. 2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтями 3, 4 даного Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні приписи містяться і у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Приписами п. 1 Порядку № 159 встановлено, що його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з абзацом першим п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Таким чином, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

З матеріалів справи вбачається, що після розгляду звернення позивача від 28.06.2018 року і виявлення заборгованості з виплати заробітної плати за листопад 2011 року відповідачем 31 серпня 2018 року було проведено нарахування та виплату заробітної плати.

За таких обставин рішення суду в частині стягнення на користь позивача компенсації втрати частини заробітку є помилковим, оскільки заробітна плата позивачу не нараховувалась ні у листопаді, ні у травні, а була нарахована і виплачена у серпні.

Стосовно розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Ст. 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У статті 117 Кодексу законів про працю України зазначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Матеріалами справи підтверджено, що фактичний розрахунок із позивачем було проведено 31 серпня 2018 року шляхом виплати їй виявленої заборгованості по заробітній платні за листопад 2011 року.

За таких обставин рішення суду в частині стягнення з Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені з 22 травня 2018 року по 11 грудня 2018 року включно є помилковим.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що для ефективного захисту прав, свобод і інтересів позивача необхідним є зобовязання відповідача виплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 22 травня 2018 року по 31 серпня 2018 року.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: зобовязання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час затримки заробітної плати з 22.05.2018 року по 31 серпня 2018 року, з утриманням відповідачем з цієї суми передбачених законом податків та обовязкових платежів і зборів при її виплаті (а.с. 43-47).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на приписи ст. 77 КАС України стосовно обов'язку доказування правомірності своїх дій суб'єктом владних повноважень судова колегія частково приймає доводи апелянта щодо недоведеності позивачем порушення його права на отримання компенсацію втрати частини заробітку та середнього заробітку за час затримки заробітної плати з 22.05.2018 року.

Положенням ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 р. у справі № 0540/7374/18-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобовязати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 22 травня 2018 року по 31 серпня 2018 року з утриманням Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Донецькій області з цієї суми передбачених законом податків та обовязкових платежів і зборів при її виплаті.

Зобовязати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Донецькій області подати в місячний термін до суду першої інстанції звіт про виконання постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 березня 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

ОСОБА_2