Справа № 240/2389/19
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
28 березня 2019 року м. Житомир справа № 240/2389/19
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Нагірняк М.Ф.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання незаконними дій,
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправними дії щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.
Позивач зазначає, що в період з 01.10.1969року по 19.11.1971року та з 09.02.1977року по 06.04.1995року проходив військову службу у лавах збройних сил колишнього СРСР, в тому числі у період 1986-1988роках на території Республіки Афганістан та приймав участь в бойових діях, під час яких отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови та лівої верхньої кінцівки, контузію головного мозку. У зв`язку із встановленням 2-ої групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, Позивач звернувся до Відповідача про отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму. На своє звернення Позивач отримав протиправну відмову у призначенні та виплаті такої одноразової допомоги.
Ухвалою суду від 05.03.2019року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання Позивач не прибув, його представник направив суду клопотання від 27.03.2019року про розгляд справи без його участі.
Представник Міністерства оборони України, Відповідача по даній справі, в судове засідання не прибув, направив до суду відзив проти позову та клопотання про залучення Житомирського обласного військового комісаріату до справи в якості Третьої особи. У відзиві Відповідач проти позову заперечив і зазначив, що Позивач, як військовослужбовець має право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги відповідно до вимог ст.16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виключно на час встановлення інвалідності. Позивачу така інвалідність встановлена 27.03.2013року і саме з цього часу виникло право на отримання такої допомоги. Заяву Позивач про отримання такої одноразової допомоги подав лише 12.07.2018року, тобто в термін, що значно перевищує встановлений Законом трирічний строк. По цій причині, на думку представника Відповідача, Позивачу правомірно було відмовлено в наданні такої допомоги.
Судом відмовлено в задоволенні клопотання представника Відповідача про залучення у справу Житомирського обласного військового комісаріату в якості Третьої особи, так як таке клопотання не містить жодних обґрунтувань щодо можливого впливу судового рішення по даній справі на права та обов`язки цієї особи.
Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, як складової їх соціального захисту, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року N 2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон N 2011-XII) в редакції, що були чинні на день виникнення таких відносин.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону N 2011-XII).
За змістом статті 16 зазначеного Закону N 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, Позивач в період з 01.10.1969року по 19.11.1971року та з 09.02.1977року по 06.04.1995року проходив військову службу у лавах збройних сил колишнього СРСР, в тому числі у період 1986-1988роках на території Республіки Афганістан та приймав участь в бойових діях, під час яких отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови та лівої верхньої кінцівки, контузію головного мозку.
27.03.2013року під час первинного огляду Житомирською МСЕК-2 Позивачу з 25.03.2013року встановлена друга група інвалідності, внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.17).
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що за результатами розгляду заяви Позивача від 11.07.2018року рішенням Відповідача в особі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсацій (п.55 протоколу №117 від 23.11.2018року), було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги.
Вказане рішення мотивоване тим, що Позивач звільнений з військової служби до набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" від 4 квітня 2006 року N 3597-IV, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність Позивачу встановлена до 01.01.2014року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону N 2011-XII, а тому не має права на отримання одноразової грошової допомоги як особі, якій встановлена третя група інвалідності, внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії(а.с.20).
Таке рішення Відповідача не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.
По-перше, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" від 4 квітня 2006 року N 3597-IV внесено зміни до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", виклавши його в новій редакції.
Як зазначено в преамбулі цього Закону, цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
По-друге, за приписами ст.40 цього ж Закону гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (ст.41 цього ж Закону).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Одночасно суд зазначає, що відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону N 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року N 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок N 975).
При цьому, пунктом 2 наведеної постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., N 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. N 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. N 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 89, ст. 3255);
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку N 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, моментом виникнення права Позивача на виплату одноразової грошової допомоги є дата первинного встановлення інвалідності (25.03.2013року), а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу III групи інвалідності, а саме Закон України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.91р. N2011-XII, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" N 328 від 3 листопада 2006 року, яка діяла з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, (надалі також - Закон N 2011-XII), Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499 (надалі також - Порядок N 499).
Відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України така правова позиція Верховного Суду підлягає врахуванню судом при розгляді даної справи.
В зв`язку з цим суд погоджується із доводами представника Відповідача, наведеними у відзиві на позов, що моментом виникнення права Позивача на виплату одноразової грошової допомоги є дата первинного встановлення інвалідності (25.03.2013року).
Суд погоджується також із доводами представника Відповідача, наведеними у відзиві на позов, що відповідно до вимог ч.8 ст.16-3 Закону N 2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Разом з тим суд зазначає, що Відповідачем в оскаржуваному рішенні такі доводи, як підстави для ухвалення рішення, не наведено. Тобто, такі обставини Відповідачем при розгляді звернення Позивача не досліджувалися.
Більш того, оскаржуваним рішенням вирішувалося питання щодо призначення Позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності. Жодна із сторін взагалі не надала суду докази щодо встановлення Позивачу третьої групи інвалідності.
Питання щодо наявності чи відсутності підстав для призначення Позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності вказаним рішенням Відповідача не вирішено. Тобто звернення Позивача залишилося не розглянутим.
Оскаржуване рішення Відповідача, прийняте в ході здійснення таких владних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України, не втручається у діяльність такого суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у гарантуванні дотримання вимог права, в іншому ж разі це призведе до порушення принципу розподілу влади.
Відповідно до процесуального закону суд уповноважений давати правову оцінку обставинам під час розгляду та вирішення конкретної справи. Тому, у випадку прийняття (неприйняття) суб`єктом владних повноважень відповідного рішення по суті поставленого питання, суд має надати рішенню правову оцінку та зобов`язати такого суб`єкта прийняти необхідне рішення. Тобто, з огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим КАС України критеріям, не може втручатися у повноваження суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, порушене право Позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформленого п.55 протоколу №117 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсацій від 23.11.2018року.
Суд зобов`язує Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2018року про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності відповідно до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р.
Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України, для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі відсутні.
Керуючись статтями 2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити частково, визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оформленого п.55 протоколу №117 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсацій від 23.11.2018року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк