Справа № 620/3773/18
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3773/18 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого-судді: Кучми А.Ю.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря: Тищенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року (м. Чернігів, дата виготовлення повного тексту 26.12.2018) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкових податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, в якому (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с. 97-98) просив суд визнати протиправними та скасувати:

1) податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 05.01.2018 № 9 - в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 46 878,22 грн, у тому числі 31 252,15 грн - за податковими зобов'язаннями та 15 626,07 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

2) податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 05.01.2018 № 9 - в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір на суму 3 388,26 грн, у тому числі 2 710,61 грн - за податковими зобов'язаннями та 677,65 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

3) вимогу Головного управління ДФС у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.01.2018 № Ф-9. якою від позивача вимагається сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 45 154,14 грн;

4) рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.01.2018 № 9 - в частині застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 5 990,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір, нарахування сум недоїмки, штрафних та фінансових санкцій здійснено відповідачем протиправно, в порушення норм чинного податкового законодавства, оскільки позивач помилково вважає отриманий та використаний позивачем кредит для поповнення власних обігових коштів та ведення поточної фінансово господарської діяльності, а саме: придбання сировини та матеріалів, оплата товарів та послуг, виплата заробітної плати та сплати обов`язкових платежів до Державного Бюджету, Пенсійного Фонду України та інших обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати, інших поточних потреб, пов`язаних з веденням господарської діяльності позичальника, за винятком придбання основних засобів та витрат, що збільшують вартість основних засобів позичальника.

Так, усі грошові кошти, які ФОП ОСОБА_2 отримав за вказаними вище кредитними договорами, використані позивачем виключно на оплату товару, який у подальшому було реалізовано у межах власної господарської діяльності.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що позов є безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивачем порушено вимоги податкового законодавства, тому оскаржувані рішення є такими, що не підлягають скасуванню.

Крім того. відповідачем в суді першої інстанції подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на те, що оскаржувані в суді податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення позивач оскаржив в адміністративному порядку. При цьому, згідно приписів ст. 56.19 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли до подання позовної заяви проводиться процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити ППР або інше рішення контролюючого органу протягом одного місяця, що настає за днем процедури адміністративного оскарження, відтак позивач пропустив строк звернення до суду.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними та скасовано: податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 05.01.2018 № 9 - в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 46 878,22 грн, у тому числі 31 252,15 грн - за податковими зобов'язаннями та 15 626,07 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області від 05.01.2018 № 9 - в частині збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір на суму 3 388,26 грн, у тому числі 2 710,61 грн - за податковими зобов'язаннями та 677,65 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); вимогу Головного управління ДФС у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.01.2018 № Ф-9 - в частині вимоги позивача сплатити недоїмку з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 45 154,14 грн; рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.01.2018 № 9 - в частині застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 5 990,43 грн.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Зокрема, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не вірно застосовано положення статті 177 Податкового кодексу України, відтак ФОП ОСОБА_2 завищено витрати на суму 81 223,67 грн через не включення до їх скалду суми кошітв у вигляді відсотків за надання кредитних коштів, чим порушено вимоги вимоги п.177.2, п.177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не надана обґрунтована оцінка доводам відповідача щодо використання під час проведення переірки книги обліку доходів та витрат за 2015-2016 роки.

При цьому, під час розгляду справи судом першої інстанції не враховано те, що долучена до матеріалів справи книга обліку доходів та витрат містить зазначення інших сум, ніж ті, які самостійно задекларовані позивачем.

Також апелянт звертає увагу на те, що позивачем завищено витрати на загальну суму 13 428,98 грн через не включення до їх складу суми сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору, та витрати за 2016 рік на загальну суму 98 750 грн через включення до їх складу витрат на придбання товарів, що не використані в господарській діяльності та не реалізовані, чим порушено вимоги п.177.2. п. 177.4 ст. 177 ПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як свідчать матеріали справи, з 27.11.2017 по 08.12.2017 Головне управління ДФС у Чернігівській області проводило документальну планову виїзну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт від 22.12.2017 № 723/13/НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016» (надалі акт перевірки) (а.с. 24-38).

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Чернігівській області прийняло наступні рішення:

1) податкове повідомлення рішення від 05.01.2018 № 9, яким згідно з п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58, п.п. 177.2,177.6 ст. 177 Податкового кодексу України за порушення п.п. 177.2,177.6 ст. 177 Податкового кодексу України, застосовано штрафні (фінансові) санкції (нарахувавши пеню) на підставі п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на 49734 грн 58 коп., у тому числі 33156 грн 39 коп. за податковими зобов`язаннями та 16578 грн 19 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 19);

2) податкове повідомлення рішення від 05.01.2018 № 9, яким згідно з п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 та пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України за порушення пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі абз. 1 п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем: військовий збір на 3626 грн 30 коп., у тому числі 2901 грн 04 коп. за податковими зобов`язаннями та 725 грн 26 коп. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с. 20);

3) вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.01.2018 №Ф-9, якою відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вимагає від позивача сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 49559 грн 32 коп., у тому числі 49559 грн 32 коп. - недоїмка (а.с. 21);

4) рішення від 05.01.2018 № 9 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосувало до позивача штрафні санкції у розмірі 6871 грн 46 коп. (а.с. 22).

Вказане стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки послуги з надання грошових коштів в кредит позивач отримував від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою використання цих послуг у власній господарській діяльності, сплачену за такі послуги плату у вигляді відсотків за користування кредитними коштами в загальній сумі 81223 грн 67 коп., тому висновок відповідача про те, що позивачем завищено витрати на загальну суму 81123 грн 67 коп. (за 2015 рік на суму 42507 грн 58 коп. та за 2016 рік на суму 38716 грн 09 коп.) через включення до їх складу коштів у вигляді відсотків за надання кредитних коштів не відповідає дійсності та суперечить наведеним вище нормам чинного законодавства України.

Крім того, у зв'язку із тим, що сплачені позивачем протягом 2015-2016 років відсотки за користування кредитом відповідач виключив з витрат позивача безпідставно і безпідставно не врахував суму усіх фактично понесених позивачем витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, за 2016 рік за даними книги обліку доходів і витрат, тому податкове повідомлення рішення від 05.01.2018 № 9, слід визнати протиправним та скасувати.

Також, у зв'язку з протиправним донарахуванням позивачу військового збору в сумі 2710 грн 61 коп. та штрафу в сумі 677 грн 65 коп., податкове повідомлення рішення від 05.01.2018 № 9 підлягає скасуванню.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 05.01.2018 №Ф-9 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.01.2018 № 9 є також протиправними, оскільки донарахування відповідачем позивачу єдиного соціального внеску в загальній сумі 45154 грн 14 коп., у тому числі за 2015 рік в сумі 14750 грн 13 коп. та за 2016 рік в сумі 30404 грн 01 коп. відбулося незаконно.

Колегія суддів погоджується в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, 27.08.2015 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та ФОП ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний договір № 011/1024/289072, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в формі не відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 100 000,00 грн, а позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути кредитору суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також виконати інші обов`язки, визначені договором.

Зокрема, в п. 1.4 кредитного договору зазначено, що кредит надається позичальнику на поповнення обігових коштів та ведення поточної фінансово - господарської діяльності, а саме придбання сировини та матеріалів, оплата товарів та послуг.

04.09.2015 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитором) та ФОП ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір про надання овердрафту № 015/1024/289071, відповідно до умов якого кредитор на умовах договору надає позичальнику протягом строку доступності овердрафту можливість використання овердрафту з поточного рахунку в межах діючого поточного ліміту, внаслідок чого за зазначеним поточним рахунком виникає дебетове сальдо, а позичальник зобов`язується використовувати овердрафт за цільовим призначенням, вказаним в пункті 1.7 договору, з дотриманням вимог законодавства України, погасити овердрафт, сплатити проценти за користування овердрафтом та комісії, а також виконати інші зобов`язання, визначені договором. Максимальний ліміт за Договором складає 88 000,00 грн, у межах якого встановлюється поточний ліміт.

Згідно з п. 1.7 договору про надання овердрафту, цільовим використанням овердрафту за договором є фінансування господарської діяльності та поточних та/або не передбачуваних витрат позичальника.

02.09.2016 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та ФОП ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний договір № 011/27813/327399, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит з лімітом кредитної операції 883 000,00 грн, для поповнення обігових коштів та ведення поточної фінансово - господарської діяльності, а саме: придбання сировини та матеріалів, оплата товарів та послуг, виплата заробітної плати та сплати обов`язкових платежів до державного бюджету, Пенсійного Фонду України та інших обов`язкових платежів, пов`язаних з виплатою заробітної плати, інших поточних потреб, пов`язаних з веденням господарської діяльності Позичальника, за винятком придбання основних засобів та витрат, що збільшують вартість основних засобів Позичальника.

На підтвердженого того, що грошові кошти, які ФОП ОСОБА_2 отримав за вищенаведеними кредитними договорами, були використані позивачем виключно на оплату товару, який у подальшому було реалізовано у межах власної господарської діяльності є:

- виписка по рахунку позивача № 7 за 11.09.2015, що підтверджує отримання позивачем кредиту від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 205 000,00 грн та сплату за його рахунок коштів на користь ПСП «Рекорд» в сумі 240 000,00 грн за гречиху (а.с. 60-61); накладна № 441 від 12.09.2015, що підтверджує отримання позивачем гречихи від ПСП «Рекорд» (а.с. 62); видаткова накладна № 5-00000014 від 14.09.2015, що підтверджує продаж позивачем зерно гречихи ТОВ «Рідний продукт» (а.с. 63) ; виписка по рахунку позивача № 7 за 15.09.2015, що підтверджує отримання позивачем коштів за гречиху від ТОВ «Рідний продукт» в сумі 310 246,75 грн (а.с. 64);

- виписка по рахунку позивача № 7 за 30.10.2015, яка підтверджує отримання позивачем кредиту від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 100 000,00 грн та сплату за його рахунок коштів на користь СВК «Полісся» в сумі 100 200,00 грн за гречиху (а.с. 65), накладна № 833 від 16.11.2015, що підтверджує отримання позивачем гречихи від СВК «Полісся» (а.с. 66); видаткова накладна № 5-00000024 від 20.11.2015, що підтверджує продаж позивачем гречихи ТОВ «Рідний продукт» (а.с. 67); виписка по рахунку позивача № 7 за 20.11.2015, що підтверджує отримання позивачем коштів за гречиху від ТОВ «Рідний продукт» в сумі 246 332,70 грн (а.с. 68);

- виписка по рахунку позивача № 7 за 10.05.2016, яка підтверджує отримання позивачем кредиту від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 430 000,00 грн та сплату за його рахунок коштів на користь СФГ «Лан» в сумі 392 000,00 грн за гречиху (а.с. 69), товарна накладна № РН-0000010 від 12.05.2016, що підтверджує отримання позивачем гречихи від СФГ «Лан» (а.с. 70), видаткова накладна № 5-00000004 від 12.05.2016, що підтверджує продаж позивачем гречихи ТОВ «Рідний продукт» (а.с. 71); виписка по рахунку позивача № 7 за 12.05.2016, що підтверджує отримання позивачем коштів за гречиху від ТОВ «Рідний продукт» в сумі 118 000,00 грн, 51 800,00 грн, 126 800,00 грн, 300 000,00 грн (а.с. 72);

- виписка по рахунку позивача № 7 за 12.09.2016, яка підтверджує отримання позивачем кредиту від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 363 000,00 грн та сплату за його рахунок коштів на користь ПП «Смолянка - Агро» в сумі 363 000,00 грн за пшеницю (а.с. 73), накладна № 37 від 12.09.2016, що підтверджує отримання позивачем пшениці від ПП «Смолянка - Агро» (а.с. 74), видаткова накладна № 5-00000005 від 14.09.2016, що підтверджує продаж позивачем пшениці ТОВ ВКФ «Агід» (а.с. 75).

Як в апеляційній скарзі, так і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції - 20.03.2019 податковим органом належних та допустимих доказів про те, що кредитні кошти позивач використав не за цільовим призначенням, відсутні.

Як зазначається в акті перевірки за користування кредитними коштами ФОП ОСОБА_2 сплатив ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» встановлені у кредитних договорах відсотки, зокрема, в 2015 році - 42 507,58 грн, в 2016 році - 38 716,09 грн.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначається статтею 177 Податкового кодексу України.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Як зазначено в п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з частиною першою ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 6 частини першої ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовою послугою вважається, зокрема, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Тобто, надання банком грошових коштів в кредит є фінансовою послугою, а сплата банку процентів за користування кредитними коштами є платою за надану послугу з кредитування.

Оскільки, послуги з надання грошових коштів в кредит позивач отримував від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою використання цих послуг у власній господарській діяльності, сплачену за такі послуги плату у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, то колегія суддів вважає, що позивач правомірно на підставі п. 177.2 та пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України включив до своїх витрат, безпосередньо пов`язаних з господарською діяльністю, у тому числі за 2015 рік в сумі 42507,58 грн та за 2016 рік в сумі 38 716,09 грн.

Представник апелянта у судовому засідання - 20.03.2019 жодним чином не підтвердив висновок контролюючого органу про те, що позивачем завищено витрати на загальну суму 81123,67 грн (за 2015 рік на суму 42507,58 грн. та за 2016 рік на суму 38716,09 грн) через включення до їх складу коштів у вигляді відсотків за надання кредитних коштів.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції не врахування відповідачем зазначених сум у складі витрат позивача потягло за собою донарахування податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 13 345,04 грн, у тому числі за 2015 рік в сумі 6 376,14 грн (42 507,58 грн х 15% = 6376,14 грн) та за 2016 рік в сумі 6 968,90 грн (38 716,09 грн х 18% = 6 968,90 грн).

Враховуючи те, що зазначені суми правомірно віднесені позивачем до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, колегія суддів доходить висновку про те, що податкове повідомлення - рішення № 9 від 05.01.2018 в наведеній частині суперечить п. 177.2, пп. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що в акті перевірки зазначено про те, що перевіркою не встановлено порушення ведення позивачем книги обліку доходів і витрат.

Разом з тим, згідно з актом перевірки відповідачем при перевірці використано суцільний метод, у тому числі, банківські виписки по рахункам, відкритим в установах банків, платіжні документи, рахунки, накладні, акти виконаних робіт та наданих послуг, рахунки - фактури, договори, платіжні доручення, книга обліку доходів і витрат за 2015 - 2016 роки.

Отже, враховуючи те, що під час проведеної перевірки відповідач суцільним методом використав всі наявні у позивача первинні документи і при цьому порушень ведення книги обліку доходів і витрат не виявив, то вказане свідчить, що протягом перевіряємого періоду позивач належним чином на підставі первинних документів здійснював у Книзі обліку доходів і витрат всі записи як про отримані доходи, так і про документально підтверджені витрати.

За даними книги обліку доходів і витрат загальний розмір доходу, отриманого позивачем від здійснення господарської діяльності за 2016 рік, становить 3 624 990,81 грн, а загальна сума витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, складає за цей період 3 863 793,70 грн.

За даними книги обліку доходів і витрат (копія книги міститься в матеріалах справи) ФОП ОСОБА_2 від власної господарської діяльності отримав за 2016 рік збиток в загальній сумі 238 803,70 грн (3 624 990,81 грн - 3 863 793,70).

Тобто, при визначенні з дотриманням вимог п. 177.2 ст. 177 ПК України чистого оподатковуваного доходу позивача за 2016 рік з урахуванням усіх отриманих доходів та усіх понесених витрат різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручкою у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю, має від`ємне значення, об`єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб у ФОП ОСОБА_2 за 2016 рік взагалі відсутній, що в свою чергу свідчить про безпідставність донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік в сумі 24 876,01 грн.

Згідно з актом перевірки позивач у 2016 році завищив витрати та занизив оподатковуваний дохід на 138 200,04 грн (98750,00 грн - вартості селітри аміачної та азотно - фосфорних калійних добрив, 38 716,09 грн - відсотків за користування банківським кредитом та 733,95 грн - суми сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору).

Позивач зазначив, що якщо загальну суму витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, яку відображено у книзі обліку доходів і витрат позивача за 2016 рік в сумі 3 863 793,70 грн зменшити на 138 200,04 грн, тобто на суму витрат, що не були враховані відповідачем, то решта суми витрат, що залишиться та відносно якої у відповідача жодних заперечень немає і становитиме 3725593,66 грн.

Однак, оскільки дана сума є більшою, ніж загальна сума доходу у розмірі 3 624 990,00 грн, яку ФОП ОСОБА_2 отримав за 2016 рік, заниження оподатковуваного доходу за цей період і при проведенні такого розрахунку не відбулося.

Не врахування в акті перевірки суми усіх фактично понесених позивачем витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, за 2016 рік за даними книги обліку доходів і витрат потягло за собою донарахування податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 24 876,01 грн. (138200,04 грн. х 18% = 24876,01 грн.).

Зазначені обставини, апеляном не спростовано жодним чином, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення - рішення № 9 від 05.01.2018, частині.

Щодо податкового повідомлення - рішення № 9 від 05.01.2018 колегія суддів зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_2 було задекларовано чистий доход від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 в загальному розмірі 106 432,00 грн, сума нарахованого військового збору становить 1596,48 грн.

Перевіркою встановлено заниження ФОП ОСОБА_2 суми чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 на 193 402,59 грн, у зв`язку з чим відповідач зробив висновок, що ФОП ОСОБА_2, в порушення п.п. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2015 року на 828,04 грн та за результатами 2016 року на 2073,00 грн.

Одкан, колегія суддів вважає, що оскільки сплачені позивачем протягом 2015 - 2016 роки відсотки за користування кредитом відповідач виключив з витрат позивача безпідставно і, крім того, він безпідставно не врахував суму всіх фактично понесених позивачем витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, за 2016 рік за даними книги обліку доходів і витрат, висновок відповідача про заниження ФОП ОСОБА_2 суми чистого доходу на 180 707,62 грн (42507,58 грн + 138200,04 грн) не відповідає дійсності та суперечить чинному законодавству України.

Отже, податковим органом було безпідставно донараховано позивачу військового збору в сумі 2 710,61 грн (180707,62 грн х 1,5% = 2 710,61 грн) та штрафу в сумі 677,65 грн (2 710,61 грн х 25% = 677,65 грн).

З цих підстав, податкове повідомлення - рішення № 9 від 05.01.2018 підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9 від 05.01.2018 колегія суддів зазначає наступне.

Під час перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме занижено суму чистого доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини на 193 402,59 грн (2015 рік на 55 202,55 грн та 2016 рік на 138 200,04 грн).

Проте, оскільки сплачені позивачем протягом 2015 - 2016 роки відсотки за користування кредитом відповідач виключив з витрат позивача безпідставно і, крім того, він безпідставно не врахував суму усіх фактично понесених позивачем витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, за 2016 рік за даними книги обліку доходів і витрат, висновок відповідача про заниження ФОП ОСОБА_2 суми чистого доходу на 180 707,62 грн є безпідставними.

Відповідно, донарахування відповідачем позивачу єдиного соціального внеску в загальній сумі 45154,14 грн, у тому числі за 2015 рік в сумі 14 750,13 грн (42507,58 грн х 34,7% = 14750,13 грн) та за 2016 рік в сумі 30 404,01 грн (138 200,04 грн х 22% = 30404,01 грн) відбулося незаконно.

Враховуючи викладене, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-9 від 05.01.2018 підлягає скасуванню.

Щодо рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 05.01.2018 № 9, то у відповідності до п. 3 частини одинадцятої ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції, зокрема, за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Згідно з розрахунком штрафних санкцій та пені по єдиному соціальному внеску - по єдиному соціальному внеску за 2015 рік відповідач застосував до позивача штраф у розмірі 20%, що становить 3 831,06 грн, а за 2016 рік у розмірі 10%, що становить 3 040,40 грн.

Однак, враховуючи, що за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 донарахування позивачу недоїмки з єдиного соціального внеску в загальній сумі 45 154,14 грн, у тому числі за 2015 рік в сумі 14 750,13 грн та за 2016 рік в сумі 30 404,01 грн та нарахування штрафу в загальній сумі 5 990,43 грн, у тому числі за 2015 рік в сумі 2 950,03 грн. (14 750,13 грн х 20% = 2 950,03 грн.) та за 2016 рік в сумі 3 040,40 грн (30 404,01 грн х 10% = 3040,40 грн) відбулося необгрунтовано, то вказане рішення № 9 від 05.01.2018 підлягає скасуванню.

Доводи наведені в апеляційній скарзі жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25.03.2019.

Головуючий-суддя:А.Ю. Кучма

Судді:В.О. Аліменко

Н.В. Безименна