Справа № 140/480/19
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року ЛуцькСправа № 140/480/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сороки Ю,Ю..,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій щодо відмови у підтвердженні показаннями свідків та зарахуванні до стажу періоду роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року на Луцькому заводі культпобуттоварів, зобовязання відповідача зарахувати до стажу роботи позивача період роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року на Луцькому заводі культпобуттоварів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу з 22.05.2018 року призначено пенсію за віком у розмірі 1 765, 93 грн. Страховий стаж становить 35 років 0 місяців 2 дні. Однак, при призначенні пенсії до страхового стажу позивача не було враховано період роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року в на Луцькому заводі культпобуттоварів в зв'язку з тим, що у трудовій книжці відсутня печатка підприємства. Позивач вказує, що так як витребувати необхідні підтверджуючі довідки в архівних установах та на самому підприємстві не має можливості, вона може підтвердити свій стаж показаннями свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що відповідає п.18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Проте, відповідач відмовив позивачу у зарахуванні, на підставі показань свідків, до страхового стажу періоду роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року в на Луцькому заводі культпобуттоварів, у звязку із чим позивач змушена звертатися до суду за захистом свого права.

Позивач вважає, що такими своїми діями, як не врахування стажу роботи та відмова в перерахунку пенсії за віком, відповідач порушив гарантоване їй Конституцією України право на пенсію, а тому, для відновлення своїх порушених прав змушений звертатися до суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.03.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно із частиною третьою статті 263 КАС України заявами по суті справи є позов та відзив.

У відзиві від 25.03.2019 року на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнав, мотивуючи тим, що згідно з поданими ОСОБА_1 документами, період роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року неможливо зарахувати до страхового стажу у звязку з відсутністю печатки організації при звільненні.

Також, позивача повідомлено про можливість зарахування вказаного періоду на підставі показів свідків у випадку, якщо заявник надасть документи, що підтверджують факт ліквідації підприємства або надасть відомості про відсутність на підприємстві архівних документів з інших причин. Проте, позивач/, зазначених документів не надав.

Крім того, для надання практичної допомоги позивачу ОСОБА_2 ОУПФ України Волинської області були надіслані запити про витребування таких документів, проте вони виявилися безуспішними.

Зважаючи на те, що заявник не надав управлінню доказів відсутності в неліквідованого підприємства відомостей на підтвердження періоду роботи на ньому, управління дійшло обґрунтованого висновку по неможливість підтвердження стажу роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року в на Луцькому заводі культпобуттоварів на підставі показів свідків у звязку із відсутністю передбачених законодавством передумов.

З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що з 22 травня 2018 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком. Страховий стаж становить 35 років 0 місяців 2 дні.

При призначенні пенсії до страхового стажу позивача не було враховано період роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року в на Луцькому заводі культпобуттоварів в зв'язку з тим, що у трудовій книжці відсутня печатка підприємства.

В грудні 2018 року позивач звернулася до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України з заявою у якій просила встановити її трудовий стаж за період роботи в Луцькому заводі культпобуттоварів з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року, на підставі показань свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які в даний період також працювали на Луцькому заводі культпобуттоварів.

Листом від 29.12.2018 року №316/П-01 ОСОБА_2 обєднане управління Пенсійного фонду України відмовило позивачу у підтвердженні показаннями свідків стажу роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року в Луцькому заводі культпобуттоварів, оскільки ВАТ Завод Полімер не ліквідоване, а тому позивачу слід підтвердити відсутність у ВАТ Завод Полімер архівних даних за період роботи на підприємстві.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII).

Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до статті 5 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

З аналізу наведеного слідує, що необхідною умовою для виникнення у особи права на отримання пенсії за віком є наявність відповідного страхового стажу роботи та досягнення відповідного віку.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII та частини першої статті 48 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містяться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок): основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Як вбачається із записів трудової книжки ОСОБА_4 серії БТ-І №8004492 від 22.07.1978 року, позивач 22.08.1978 року була прийнята на роботу учнем виготовлення Дід Мороза ОСОБА_2 дільниці Луцького завода культпобуттоварів.

03.08.1979 року позивача переведено оператором рахунково-обчислювальної машини ОСОБА_2 дільниці товарів народного вжитку.

01.04.1982 року в звязку із поділом Луцького завода культпобуттоварів переведена оператором рахунково-обчислювальної машини на новостворений ОСОБА_2 завод культпобуттоварів.

Зазначені періоди роботи трудової діяльності позивача відображені у трудовій книжці із зазначенням номерів наказів та дат їх видачі. Записи у трудовій книжці проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального забезпечення України №58 від 29.07.1993 року.

При цьому, судом встановлено, що трудова книжка ОСОБА_4 серії БТ-І №8004492 від 22.07.1978 року виписана Луцьким заводом культпобуттоварів при прийнятті позивача на роботу 22.07.1978 року, про що зроблений відповідний запис, який скріплений відтиском печатки Луцького завода культпобуттоварів на 1 сторінці трудової книжки. (а.с.9)

На думку суду, записи в трудовій книжці про роботу позивача в період з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року у Луцькому заводі культпобуттоварів відповідають всім вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи переведення на іншу посаду, номери наказів та їх дати, посади на яких працювала позивач, відбиток печатки підприємства при прийнятті на роботу. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень.

Поряд з цим суд зазначає, що відсутність відбитку печатки підприємства, проставленої у трудовій книжці позивача при звільненні її з роботи, не може слугувати підставою для неврахування спірного періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

В свою чергу, ОСОБА_2 ОУПФ України не враховано, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність (чіткість) записів у трудовій книжці.

Суд звертає увагу на те, що підставою для призначення пенсії за віком є наявність відповідного страхового стажу роботи та досягнення відповідного віку, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 06.03.2018 справа № 754/14898/15-а.

Таким чином, суд вважає, що наданими документами підтверджено факт роботи ОСОБА_1 з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року у Луцькому заводі культпобуттоварів.

Відтак, суд дійшов висновку, що період роботи ОСОБА_1 з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року у Луцькому заводі культпобуттоварів підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Щодо відмови ОСОБА_2 ОУПФ України у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року у Луцькому заводі культпобуттоварів на підставі показів свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3, суд зазначає наступне.

Згідно п.1, 2 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

З наявної в матеріалах справи відповіді Державного архіву Волинської області від 16.10.2018 року №2092/01.21 вбачається, що документи Луцького заводу культпобуттоварів після 1976 року на зберігання в Державний архів Волинської області не надходили та рекомендовано з питань місцезнаходження документів з особового складу Луцького заводу культпобуттоварів проконсультуватися в Архівному відділі Луцької міської ради.

Крім того, з відповіді Луцького ОУПФ України Волинській області від 09.08.2018 року №8457/02-20-07 повідомляється про неможливість надання інформації щодо підтвердження періоду роботи ОСОБА_1 з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року у Луцькому заводі культпобуттоварів, оскільки підприємство на те першій час не веде фінансово-господарської діяльності, не ліквідоване, відсутні посадові особи, що мають повноваження на право підпису відповідних документів, на запити відповіді не надходять.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивач була позбавлена можливості надати документи, що підтверджують її період роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року у Луцькому заводі культпобуттоварів.

А відтак, на думку суду, ОСОБА_1 мала право на підтвердження періоду роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року у Луцькому заводі культпобуттоварів на підставі показань свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які, як вбачається з наявних в матеріалах справи копій їх трудових книжок, в період з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року також працювали на Луцькому заводі культпобуттоварів.

Відтак, суд вважає, що відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у зарахуванні періоду роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року у Луцькому заводі культпобуттоварів на підставі показань свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні спору, прийняте відповідачем рішення як субєктом владних повноважень, перевірялося судом на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з наданих статтею 245 КАС України повноважень, суд у разі задоволення позову може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Крім того, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення виникала б не необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Оскільки суд дійшов висновку про те, що відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у зарахуванні періоду роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року у Луцькому заводі культпобуттоварів на підставі показань свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3, тому належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним рішення ОСОБА_2 ОУПФ України щодо відмови у підтвердженні показаннями свідків та зарахуванні до трудового стажу при обчисленні пенсії періоду роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року у Луцькому заводі культпобуттоварів та зобовязання ОСОБА_2 ОУПФ України провести повторний розрахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з часу призначення шляхом зарахування до трудового стажу періоду роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року у Луцькому заводі культпобуттоварів.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 768, 40 грн., сплачений згідно з квитанцією від 22.02.2019 №19.

Керуючись статтями 241, 242, 243 ч.3, 245, 246, 295, 297, підпункту 15.5 пункту І розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_1 у підтвердженні показаннями свідків періоду роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року у Луцькому заводі культпобуттоварів та його зарахуванні до трудового стажу при обчисленні пенсії.

Зобовязати ОСОБА_2 обєднане управління Пенсійного фонду України провести повторний розрахунок пенсії ОСОБА_1 починаючи з часу призначення шляхом зарахування до трудового стажу періоду роботи з 22.08.1978 року по 01.04.1982 року у Луцькому заводі культпобуттоварів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного Фонду України судові витрати у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, адреса: 45000, м. Ковель, вул. Володимирська, 79/26.

Відповідач: ОСОБА_2 обєднане управління Пенсійного фонду України, адреса: 45000, м. Ковель, вул. Незалежності, 101.

Суддя Ю.Ю. Сорока