Справа № 162/858/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2135/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Сапіга В.П.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 16 січня 2019 року (головуючий суддя Глинянчук В.Д., с.Любешів) у справі № 162/858/18 за адміністративним позовом Камінь-Каширського обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2018 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВСГТУЮ у Волинській області ОСОБА_1 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн.

Позов обґрунтовує тим, що постанову винесено в порушення Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року. Зазначає, що відповідно до статті 63 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством. Кошти Пенсійного фонду України не включаються до державного бюджету. У згаданому вище виконавчому провадженні присуджені стягувачу суми пенсії органами Пенсійного фонду України нараховані та мають бути виплачені Державною казначейською службою України. Просив позов задовольнити.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 16 січня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про стягнення виконавчого збору від 13 листопада 2018 року у виконавчому провадженні ВП № 57361746.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог статті 27 Закону № 1404-VIII, при цьому, рішення суду не виконане, а відтак підлягає примусовому виконанню у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження». При цьому норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюються на спірні правовідносини, у зв'язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилась. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми ст.313 цього Кодексу. Згідно ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Постановою Любешівського районного суду Волинської області від 06 січня 2015 року по справі № 162/2020/14-а зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області здійснити донарахування та виплату ОСОБА_2, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, підвищення до пенсії та додаткової пенсії у розмірах, встановлених статтями 39, 51 Законом № 796-ХІІ з 09 червня 2014 року по 02 серпня 2014 року з урахуванням проведених виплат.

З розпоряджень від 09 листопада 2015 року та від 06 квітня 2017 року вбачається, що управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області здійснило нарахування пенсії ОСОБА_2 відповідно до постанови Любешівського районного суду Волинської області від 06 січня 2015 року. Натомість інформація про те, що боржником здійснено виплати на користь стягувача, відсутня.

Державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Трофимюком П.В. 04 жовтня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57361746 по примусовому виконанню виконавчого листа № 162/2020/14-а, виданого 24 березня 2015 року Любешівським районним судом Волинської області на виконання вказаного вище рішення суду.

13 листопада 2018 року у цьому виконавчому провадженні ОСОБА_1 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892 гривні.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлене постановою Любешівського районного суду Волинської області від 06 січня 2015 року у справі № 162/2020/14-а зобовязання органу Пенсійного фонду України по донарахуванню та виплаті ОСОБА_2 підвищення до пенсії та додаткової пенсії підпадають під дію Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Отже, винесення державним виконавцем Трофимюком П.В. постанови про стягнення виконавчого збору у рамках примусового виконання згаданого рішення суду є протиправним.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (юридична особа).

Згідно частин п'ятої, шостої статті 26 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до частини п'ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За частиною дев'ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Аналізуючи положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII колегія суддів зазначає, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов'язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Суд апеляційної інстанції зазначає ,що незважаючи на те, що боржником є Камінь-Каширське обєднане управління Пенсійного фонду, тобто державний орган, вказаний виконавчий лист містить вимогу щодо зобов'язання вчинити певні дії. Тому виконання вказаного виконавчого листа здійснюється у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження», а не Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження у даному випадку є обов'язком державного виконавця.

Отже, в даному випадку, виконання виконавчого листа не відбувається у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому п. 3 частини п'ятої статті 27 Закону № 1404-VIII не може бути застосований.

Враховуючи, що у встановлений законом строк для добровільного виконання рішення, підтвердження повного виконання позивачем не надано, державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та стягнуто виконавчий збір.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позовних вимог, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи призвели до помилкового висновку, у зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.242, 243, 268, 286, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області задовольнити.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 16 січня 2019 року у справі № 162/858/18 скасувати. Прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 27 березня 2019 року.