Справа № 520/1914/19
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків

26.03.2019 р. справа №520/1914/19
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за процедурою письмового провадження справу за позовом

ОСОБА_1
до ІНФОРМАЦІЯ_1
про1) визнання противоправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 у неподанні у 15 - денний строк з дня реєстрації усіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві"; 2) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 подати розпорядникові бюджетних коштів висновок (за формою Додаток 13 наказу №530) щодо виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", 3) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 подати протягом 30 днів з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення, -

встановив:

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у громадянина настала інвалідність, пов`язана з отриманим пораненням під час участі у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан при проходженні дійсної військової строкової служби. На звернення до ОВК з приводу призначення допомоги була одержана відмова в оформленні документів з метою їх подальшої передачі до Міністерства оборони України. Для захисту права на одержання коштів за виплатою допомоги позивач вважає необхідним обтяжити ОВК обов`язком подати розпорядникові бюджетних коштів висновок з приводу призначення одноразової грошової допомоги у порядку ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідач, Харківський обласний військовий комісаріат, з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що громадянину було правомірно відмовлено у направленні до Міністерства оборони України документів для призначення допомоги, оскільки інвалідність позивачу встановлена понад трьохмісячний термін після звільнення з строкової військової служби. Також зазначив, що позивачем до заяви не було подано документу про причини і обставини поранення.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач під час проходження дійсної військової служби за призовом брав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, де одержав поранення (множинне вогнепальне осколкове поранення голови (контузія головного мозку 1987р.) та правої ноги поранення, контузія, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії), через яке рішеннями МСЕК серії 12ААА №479231 від 19.06.2017р. визнаний інвалідом 3 групи.

Письмовою заявою від 18.09.2018 р. позивач звертався до ОВК у порядку ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, що не спростовано відповідачем у справі.

Одержав оформлену листом від 24.09.2018р. №2684ВСЗ відмову в оформленні документів для призначення одноразової грошової допомоги.

Отже, суд вважає хибним посилання позивача на вчинення владним суб`єктом бездіяльності, адже ОВК реалізував управлінську функцію у спосіб відмови у складенні необхідного для проведення виплати висновку, виклав вчинену відмову в офіційному письмовому документі, тобто у розумінні п.19 ч.1 ст.4 КАС України здійснив акт волевиявлення.

Перевіряючи відповідність закону вчиненого владним суб`єктом у даному випадку діяння управлінського характеру, суд відзначає, що правовідносини з приводу виплати військовослужбовцям одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності унормовані, насамперед, приписами ст. 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, ст. 16-164 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (які повністю кореспондують положенням ст.3 Конституції України, де указано, зокрема, що здоров`я людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю) та деталізовані приписами Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (затверджений постановою КМУ від 25.12.2013 р. №975; далі за текстом - Порядок №975).

Так, за визначенням ч.1 ст.16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Коло осіб, котрі мають право на призначення цієї виплати, окреслено законодавцем, зокрема, у ч.2 ст.16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, а випадки, які унеможливлюють призначення виплати викладені - ст. 16-4 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей
Право на отримання цієї допомоги мають військовослужбовці у співвідношенні (залежності) до категорій згідно з Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, де законодавець до військовослужбовця строкової служби за призовом (аналог дійсної військової служби за Законом СРСР О всеобщей воинской обязанности) завжди застосовує ознаку у вигляді словосполучення проходить службу.

Оцінюючи приєднані до справи докази та наведені сторонами аргументи, суд зазначає, що подія ушкодження здоров`я позивача припадає на час дійсної військової строкової служби за призовом у Збройних Силах Союзу Радянських Соціалістичних Республік під час збройного конфлікту на території Демократичної Республіки Афганістан.

Матеріали справи не містять об`єктивних даних, котрі б засвідчували те, що у зв`язку з цією подією позивачу в СРСР встановлювалась інвалідність або проводились виплати через погіршення стану здоров`я.

Згадана подія поранення (ушкодження здоров`я) спричинила настання інвалідності 3 групи, що мало місце 16.06.2017р. відповідно до довідки МСЕК серії 12ААА №479231 від 19.06.2017р.

Законом України №328-V від 03.11.2006 р. ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей була викладена у редакції, котра запроваджувала виплату одноразової грошової допомоги саме за рахунок коштів Міністерства оборони України, а не у порядку страхування.

Умовою для проведення будь-якої виплати допомоги військовослужбовцю строкової служби законодавець в тексті ч. 6 ст. 16 названого закону визначив 1) поранення, 2) настання інвалідності під час проходження військової служби, 3) настання інвалідності не пізніше спливу трьох місяців від звільнення зі служби.

Закон України №328-V від 03.11.2006р. набрав чинності з 01.01.2007 р. і діяв до Закону України №5040-17 від 04.07.2012р. (тобто у період часу з 01.01.2007 р.-31.12.2013 р.), яким було змінено порядок нарахування і виплати згаданої одноразової грошової допомоги.

При цьому, стосовно саме випадку настання інвалідності (п. 5 ч. 2 ст.16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей у редакції Закону України №5040-17 від 04.07.2012 р.) законодавець пов`язав право на одержання допомоги настанням інвалідності під час проходження служби або з тримісячним строком від настання події звільнення з військової служби, а випадок поранення виокремив з поміж інших підстав і виклав п. 8 ч. 2 ст. 16 означеного закону безвідносно до настання інвалідності.

Закон України №5040-17 від 04.07.2012 р. набрав чинності з 01.01.2014 р. і не поширювався на осіб, які одержали одноразову грошову допомогу до цієї події.

Цим же законом було запроваджено правило ч. 8 ст. 163 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей, згідно з яким право на одержання грошової допомоги підлягало реалізації протягом трьох років з дня виникнення.

У матеріалах справи відсутні докази про одержання позивачем одноразової грошової допомоги до 01.01.2014 р.

Порядок нарахування і виплати згаданої одноразової грошової допомоги вчергове зазнав змін згідно з Законом України від 06.12.2016 р. №1774-VIII, положення якого набрали чинності з 01.01.2017 р.

Унаслідок цього, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей у редакції Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII право військовослужбовця строкової служби на одержання одноразової грошової допомоги через інвалідність, спричинену отриманим під час проходження служби пораненням, не пов`язувалось з тримісячним строком від події звільнення з військової служби.

Чергові зміни до Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей були внесені Законом України від 06.04.2017 р. №2004-VIII (набрав чинності 07.05.2017 р.) у зв`язку із чим збільшено розмір одноразової грошової допомоги.

Вирішуючи спір, суд зважає на ту обставину, що сторонами визнається факт неодержання громадянином у спірних правовідносинах виплати одноразової грошової допомоги взагалі.

Частиною 8 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей у редакції Закону України №5040-17 від 04.07.2012 р. (котра почала діяти з 01.01.2014 р.) дійсно передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги може бути реалізоване особою протягом трьох років з дня виникнення.

Положення названого закону не визначають події, котра може бути кваліфікована як дата виникнення права.

Між тим, таке положення міститься у п.3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (затверджено постановою КМУ від 25.12.2013 р. №975; далі за текстом Порядок №975) і визначає датою виникнення права дату встановлення інвалідності.

Окрім того, п. 2 постанови КМУ від 25.12.2013 р. №975 було введено у дію правило, згідно з яким особам, які до набрання чинності Порядком №975, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: 1) вже призначена допомога виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (затверджено постановою КМУ від 28.05.2008р. №499; Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році (затверджено постановою КМУ від 21.02.2007р. № 284; Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів (затверджено постановою КМУ від 21.11.2007р. № 1331; а ще не призначена допомога - призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Таким чином, днем виникнення права на одноразову грошову допомогу слід вважати день встановлення інвалідності згідно з довідкою МСЕК.

Позивачу інвалідність третьої групи була встановлена з 16.06.2017р. відповідно до довідки МСЕК серії 12ААА №479231 від 19.06.2017р.

Юридично неспроможними слід визнати доводи владного суб`єкта про неподання зацікавленою особою документів про причину та обставини поранення, адже у разі явної та очевидної відповідності одержаного військовослужбовцем поранення часу, умовам та обставинам виконання особою військового обов`язку під час ведення бойових дій (що з достатністю поза розумним сумнівом може бути підтверджено і змістом документа, складеного МСЕК) у владного суб`єкта відсутні підстави для витребовування окремого документа про відсутність факту кримінального правопорушення, адміністративного правопорушення тощо.

Правильність саме вказаного тлумачення змісту норми права підтверджується використанням законодавцем у тексті абз. 6 п. 11 Порядку №975 сполучника "зокрема", що указує на можливість існування випадків, у яких засвідчення відсутності цих обставин шляхом подання окремого документа не вимагається.

Розглядаючи справу, суд відмічає, що у силу приписів ч. 6 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей одноразова грошова допомога призначається і виплачується виключно Міністерством оборони України.

Відповідач, обласний військовий комісаріат, у механізмі виплати цієї допомоги не має ані дискреційних повноважень, ані щонайменшої свободи розсуду, адже виконуючи функції уповноваженого органу повинен лише отримати звернення громадянина, зібрати необхідний перелік документів і передати зібрані матеріали до Міністерства оборони України для прийняття рішення по суті питання.

Статтею 3 Конституції України проголошено, що здоров`я людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.

Оскільки документи позивача про час, місце та умови проходження військової служби об`єктивно відповідають характеру одержаного поранення під час виконання конституційного обов`язку із захисту Батьківщини, то з огляду на приписи ст. 3 Конституції України владний суб`єкт був повинен максимально ретельно та поважно поставитись до розгляду звернення громадянина, повно, вичерпно та достеменно з`ясувати усі обставини спірних правовідносин.

Владний суб`єкт цих вимог закону не дотримався, реалізації управлінської функції з додержанням ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України не забезпечив, в оформленні документів відмовив, хоча такого повноваження не мав.

Створивши перешкоду у надходженні матеріалів звернення громадянина до Міністерства оборони України, владний суб`єкт тим самим допустив ущемлення публічного інтересу заявника на розгляд і вирішення порушеного питання компетентним суб`єктом права та за встановленою законодавством процедурою.

Розв`язуючи спір, суд зважає, що постановою від 26.06.2018 р. по справі №750/5074/17 (адміністративне провадження №К/9901/44751/18; справа Чернігівського окружного адміністративного суду №750/5074/17) Верховний Суд відійшов від раніше викладеної з даного питання правової позиції (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.03.2018 р. у справі №276/322/17 (№К/9901/2174/17) і відмовив у позові громадянина до Міністерства оборони України з тієї підстави, що моментом виникнення у особи права на одноразову грошову допомогу є дата встановлення інвалідності, котра має настати не пізніше трьох місяців від припинення військової служби.

Оскільки предметом судової перевірки у справі №750/5074/17 була управлінська діяльність саме Міністерства оборони України при вирішенні питання про призначення виплати у порядку ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей, а предметом судової перевірки у даній справі є управлінська діяльність Харківського обласного військового комісаріату, то висновки Верховного Суду не можуть бути у повній мірі поширені на спірні правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, звернення громадянина розглянув неналежно, владного обов`язку не виконав, необхідних документів не зібрав, висновку не склав, документів для подальшого вирішення питання не передав.

Таким чином, факт ущемлення публічного інтересу позивача знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом. Разом з тим, керуючись положеннями ч.2 ст.9 КАС України, задля забезпечення повного захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у спірних правовідносинах суд виходить за межі позовних вимог та вважає за необхідне визнати протиправною відмову, оформлену у формі листа від 24.09.2018р. №2684ВСЗ, та обтяження владного суб`єкта обов`язком передати до Міністерства оборони України звернення ОСОБА_1 з приводу призначення одноразової грошової допомоги у порядку ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей разом з власним висновком Харківського обласного військового комісаріату. В іншій частині позов належить залишити без задоволення.

З приєднаних до справи документів суд не знаходить підстав для застосування ч. 1 ст. 382 КАС України.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:
Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати оформлену листом від 24.09.2018р. №2684 ВСЗ відмову Харківського обласного військового комісаріату у передачі до Міністерства оборони України матеріалів звернення ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) від 18.09.2018р. з приводу призначення одноразової грошової допомоги у порядку статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" разом з власним висновком Харківського обласного військового комісаріату.

Зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат передати до Міністерства оборони України звернення ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) від 18.09.2018р. з приводу призначення одноразової грошової допомоги у порядку ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей разом з власним висновком Харківського обласного військового комісаріату.

У решті вимог позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно ст. 255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Роз`яснити, що скарга може бути подана у порядку ч.1 ст.297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Старосєльцева