Справа № 0840/3984/18
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2019 року м. Дніпро справа № 0840/3984/18
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Лащенко Р.В.

за участю сторін (представників): позивач ОСОБА_1, представник відповідача Бакум Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.11.2018 (суддя 1-ї інстанції Бойченко Ю.) в адміністративній справі №0840/3984/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25.09.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, в якому просила: визнати протиправною повторну відмову відповідача від 17.09.2018 №31-8-0.3-5849/2-18; зобов'язати відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в розмірі 2,0 га ріллі по Веселівській селищній раді Веселівського району Запорізької області з кадастровим номером НОМЕР_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.05.2018 по справі №808/646/18 зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області повторно розглянути питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га ріллі, яка розташована на території Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області, з кадастровим номером НОМЕР_2 з урахуванням висновків суду. На виконання вимог рішення суду, відповідач повторно розглянув заяву позивача та відмовив у наданні дозволу з мотивів того, що місце розташування запитуваної земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно - правових актів. Позивач не погоджується з такою відмовою та просить задовольнити позов.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, відповідачем було надано відмову позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність з підстав невідповідності місця розташування земельної ділянки вимогам Закону. Також, відповідач зазначає, що судом першої інстанції було необґрунтовано прийнято рішення про покладення на нього зобов'язання прийняти рішення певного змісту, чим допущено втручання в його дискреційні повноваження. Крім того, земельна ділянка на яку суд першої інстанції зобов'язав відповідача надати дозвіл відноситься до комунальної власності, а тому її розпорядником є Веселівська селищна об'єднана територіальна громада.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_1 зазначає, що рішення відповідача про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не відповідає вимогам Закону. Також, позивач зазначає, що спосіб судового захисту порушеного права у вигляді зобов'язання відповідача прийняті рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є таким, що відповідає ефективному судовому захисту.

В судових засідання суду апеляційної інстанції позивач двічі заявляв клопотання про змінити відповідача з Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на Веселівську селищну раду Веселівського району Запорізької області, у зв'язку з тим, що спірна земельна ділянка вже з 25.01.2019 року перебуває у комунальній власності та її розпорядником є Веселівська селищна рада Веселівського району Запорізької області.

Судом апеляційної інстанції ухвалою суду занесеною до протоколів судового засідання було відмовлено у їх задоволенні, з посиланням на ст. 48, 52 КАС України. Окрім того, зазначено, що з позовними вимогами до територіальної громади позивач не зверталась та такі позовні вимоги не розглядались судом першої інстанції, а тому клопотання не підлягає задоволенню з урахуванням ст. 308 КАС України.

Позивачем суду апеляційної інстанції подані відомості з Інформацію з державного реєстру речових прав, відповідно до якого земельна ділянка у щодо якої зверталась із заявою до відповідача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою з 25.01.2019 року перебуває у комунальній власності та її розпорядником є Веселівська селищна рада Веселівського району Запорізької області.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав в ній викладених.

Позивач у задоволенні скарги просив відмовити та прийняти рішення, яке б гарантувало захист її прав та інтересів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що 11.12.2017 року до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області надійшла заява ОСОБА_1 від 04.12.2017 року №1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в розмірі 2,0 гектара ріллі по Веселівській селищній раді Веселівського району Запорізької області, з кадастровим НОМЕР_2.

До заяви додано викопіювання вільної земельної ділянки розміром 2 га по Веселівській селищній раді, кадастровий номер НОМЕР_2, копія паспорту та ідентифікаційного коду позивача.

Листом від 20.12.2017 за № Л-10334-7612/6-17 Головне Управління Держгеокадастру у Запорізькій області відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначеної земельної ділянки, оскільки місце розташування запитуваної земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів ( ч.7 ст.118 ЗК України).

ОСОБА_1 оскаржила відмову в судовому порядку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14.05.2018 по справі №808/646/18, яке набрало законної сили 14.06.2018, визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в розмірі 2,0 гектара ріллі по Веселівській селищній раді Веселівського району Запорізької області, з кадастровим НОМЕР_2, викладену у листі за №Л- 10334-7612/6-17 від 20.12.2017. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в розмірі 2,0 гектара ріллі по Веселівській селищній раді Веселівського району Запорізької області, з кадастровим НОМЕР_2 з урахуванням висновків суду.

На виконання вимог рішення суду, Головне Управління Держгеокадастру у Запорізькій області повторно розглянуло питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Листом від 17.09.2018 №31-8-0.3-5849/2-18 Головне Управління Держгеокадастру у Запорізькій області відмовило у наданні такого дозволу із посиланням на те, що місце розташування запитуваної земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно - правових актів (ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України).

Вважаючи відмову відповідача у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки протиправною, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відмовив позивачу в задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з непердбачених на те законом підстав. В свою чергу, враховуючи попереднє звернення позивача до суду з аналогічним позовом, та повторну безпідставну відмову відповідача, для досягнення правомірної мети - забезпечення ефективного судового захисту порушеного права суд дійшов висновку про можливість покладення на відповідача обов'язку по прийняттю певного рішення по суті клопотання позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Щодо правового регулювання отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, у власність для ведення особистого селянського господарства, колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

У свою чергу, правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовані Земельним кодексом України від 25.01.2001 № 2768-III (далі - ЗК України).

Статтею 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 ст. 22 ЗК України визначено, що до земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

При цьому, пунктом «а» частини 3 статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ст. 33 ЗК України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Пунктом «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким чином, у спірних правовідносинах, на час їх виникнення, з огляду на Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, таким органом є відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Вказана норма кореспондується із положеннями ч. 3 ст. 123 ЗК України.

З вищевказаних правових норм ЗК України вбачається, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Виходячи з аналізу вищевказаних законодавчих положень у системному їх зв'язку, суд дійшов висновку, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного суду України від 19.01.2016 (справа № 824/167/15-а/21-3690а15) та постанові Верховного Суду від 24.04.2018 у справі № 814/1961/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає правильними висновки суду першої інстанції, що відповідачем не доведено наявність підстав, передбачених Земельним кодексом України, для відмови Позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, та з тих самих підстав, не враховуючи висновки суду у справі №808/646/18.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який буде виключати подальші протиправні дії чи бездіяльність відповідача та виключало б подальші звернення до суду, таким способом є зобов'язання відповідача зобов'язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Не спростовуючи висновки суду першої інстанції щодо відсутності обґрунтованості відмови, відповідач вказує на зворотне, проте доказів таким доводам не надає і суду апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб'єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов'язань представників влади, як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Тобто, дискреційні повноваження полягають у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

В той же час, повноваження державних органів (органів місцевого самоврядування) не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб'єкта владних повноважень.

Отже, у разі настання визначених законодавством умов суб'єкт владних повноважень зобов'язаний вчинити конкретні дії (прийняти конкретні рішення) і, якщо він їх не вчиняє (не приймає), його можливо зобов'язати до цього в судовому порядку, що, зокрема, передбачено ч.4 ст.245 КАС України.

Щодо посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неврахування Розпорядження КМУ від 31.01.2018р. №60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об'єднаних територіальних громад", а саме здійснення передачі відповідачем земельних ділянок у комунальну власність територіальній громаді, колегія суддів зазначає наступне.

Так відповідачем до апеляційної скарги були додані Наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 26 вересня 2018 року №8-1748/15-18-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність». (а.с. 85)

Акт приймання-передачі від 27 вересня 2018 року та додатку до цього акту земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_2 також є предметом передачі (а.с. 18-20). Пунктом 2 акту приймання-передачі визначено, що цей акт разом із вказаним наказом є підставою для державної реєстрації права на вказані у додатку земельні ділянки комунальної власності Веселівської селищної об'єднаної територіальної громади Веселівського району Запорізької області. (а.с. 86, 87)

Підстави неподання вказаних доказів суду першої інстанції представник відповідача обґрунтував відсутністю таких доказів у юридичного відділу.

Дослідивши подані відповідачем докази, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вищезазначеного Наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 26 вересня 2018 року №8-1748/15-18-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», з якого слідує наступне.

Згідно п.1 цього Наказу, наказано передати Веселівській селищній об'єднаній територіальній громаді у комунальну власність за актом приймання-передачі земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 2583,4114 га, які розташовані на території Веселівської селищної об'єднаної територіальної громади Веселівського району Запорізької області за межами населеного пункту, згідно з додатком.

Пунктом 2 Наказу визначено, що право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень". (а.с. 85)

Таким чином право власності у територіальної громади виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідачем таких доказів суду апеляційної інстанції надано не було.

Позивачем суду апеляційної інстанції надано інформацію з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно, відповідно до якого право власності на земельну ділянку за територіальної громадою було зареєстровано 25.01.2019р., а отже на час прийняття судом першої інстанції рішення, земельні ділянки не перебували у власності територіальної громади.

Таким чином, суд першої інстанції врахував всі подані сторонами докази та прийняв рішення у відповідності до норм чинного законодавства.

Подані сторонами докази суду апеляційної інстанції, на думку колегії суддів повинні враховуватись при виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст. 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.11.2018 в адміністративній справі №0840/3984/18за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 березня 2019 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва