Справа № 320/1082/19
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

26 березня 2019 року м. Київ № 320/1082/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Сквирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірною відмову та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

6 березня 2019 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1І.) з позовом до Сквирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірною відмову та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 р. позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

Указаною ухвалою запропоновано ОСОБА_1 усунути недоліки, зазначені в ухвалі, шляхом подання до суду: клопотання про поновлення строку звернення до суду, документів на підтвердження та обґрунтування поважності причин пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду та копій документів, що додані до позовної заяви, які мають бути засвідчені, відповідно до Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації"

20 лютого 2019 р. до суду надійшли доповнення до адміністративного позову про усунення недоліків позовної заяви. Зокрема, як зазначено у цьому доповненні, надано обґрунтування щодо причин пропуску строку звернення до суду. Воно обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 здійснювалось нарахування і виплату пенсії з урахуванням довідки ВАТ «Сквира-Авто» № 15 від 13 лютого 2006 р., заявник з 1 січня 2006 р., отримував пенсію. Однак, в подальшому 1 січня 2012 р. його пенсія була перерахована Сквирським об'єднаним управління Пенсійного фонду України Київської області, що призвело до значного її зменшення.

ОСОБА_1 зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 р. № 1788-ХІІ суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 46 Закону України від 9 липня 2003 р. № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 р. № 1058-ІV нарахування суми пенсії, на виплату яких мав пенсіонер право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Системний аналіз даної статті дає підстави дійти висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини, без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб'єкта владних повноважень.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що починаючи з 1 січня 2012 р. щомісячно недотримував суми пенсії, на виплату яких він мав право, з вини Сквирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, тому ОСОБА_1 в даному випадку не обмежений будь-яким строком щодо звернення до суду з позовом про виплату йому своєчасно не отриманої пенсії з врахуванням вже виплачених сум.

Судом встановлено, що в позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що у 2006 році, для підтвердження факту його перебування у зоні відчуження, звернувся до Сквирського районного суду Київської області із відповідною заявою. Рішенням суду від 20 січня 2006 р. у справі № 2-856/2002 було встановлено факт перебування його з 19 червня 1986 р. по 25 липня 1986 р. у відрядженні в м. Прип'яті та м. Чорнобилі Київської області, тривалість робочого часу за час цього відрядження становила 23 години в зоні відчуження, із яких 21 години в м. Прип'яті та 2 години в м. Чорнобилі, при цьому працював на автобусі ЛA3-695.

Згодом, на підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на підставі первинних документів про нараховану заробітну плату на роботу в зоні відчуження, а також враховуючи факти, встановлені вищезазначеним рішенням суду, в лютому 2006 року йому було видано підприємством ВАТ «Сквира-Авто» довідку за № 15. Відповідно до змісту даної довідки, з 19 червня 1986 р. по 25 липня 1986 р. йому за роботу в зоні відчуження ЧАЕС було нараховано 920 (дев'ятсот двадцять) крб. 98 коп.

Відповідно до зазначеної вище довідки № 15 від 13 лютого 2006 р., ОСОБА_1 починаючи з 1 січня 2006 р. і до 1 січня 2012 р. отримував пенсію. Однак в подальшому його пенсія була перерахована Сквирським об'єднаним управління Пенсійного фонду України Київської області, що призвело до значного її зменшення. На цій підставі, рішення суб'єкта владних повноважень, яким є Сквирське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області, було оскаржено ОСОБА_1 до суду. За результатом судового розгляду його позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 р. по справі № 376/49/18, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2018 р., зобов'язано Сквирське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії згідно з довідкою ВАТ «Сквира- Авто» від 13 лютого 2006 року № 15 про заробітну плату в зоні відчуження у період з 19 червня 1986 р. по 25 липня 1986 р. в сумі 920 крб. 98 коп., відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 15 червня 2017 р. з урахуванням вже виплачених сум.

У зв'язку з цим, 19 лютого 2019 року ОСОБА_1 письмово звернувся до Сквирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про проведення перерахунку та поновлення виплати пенсії згідно довідки, виданої ВАТ «Сквира-Авто» за № 15 від 13 лютого 2006 року, яка міститься в матеріалах його пенсійної справи, починаючи з дня припинення виплат і до 15 червня 2017 року. Однак, листом №20/П-01 від 5 березня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у перерахунку пенсії з 1 січня 2012 р. Свою позицію Сквирське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області обґрунтувало тим, що рішення Сквирського районного суду Київської області від 20 січня 2006 року по справі №2-856/2002р не містить зобов'язань Сквирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо перерахунку пенсії, а отже підстави для обчислення пенсії за довідкою ВАТ «Сквира-Авто» за № 15 від 13 лютого 2006 року відсутні, однак з 15 червня 2017 року пенсія ОСОБА_1 виплачується на виконання рішення суду відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2018 року по справі № 376/49/18.

ОСОБА_1 вважає, що оскільки незаконність дій Сквирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо перерахунку та припинення виплати пенсії Позивачу згідно довідки ВАТ «Сквира-Авто» № 15 від 13 лютого 2006 р. було встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, то його право на отримання справедливого та достойного розміру пенсії було порушено Сквирським об'єднаним управління Пенсійного фонду України Київської області з 1 січня 2012 р., а отже і поновлення його права повинно бути здійснено за весь час.

Суддя звертає увагу, що початок перебігу шестимісячного строку у процесуальному законі визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатись», що містяться у частині 2 статті 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.

При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Суддя також зауважує, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

До суду з цим адміністративним позовом ОСОБА_1 звернулися 6 березня 2019 р., тобто майже через рік після того, як рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 р. по справі № 376/49/18, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2018 р., а отже, з пропуском 6-ти місячного строку звернення до суду.

Суд бере до уваги, що на час звернення до суду із вказаним вище позовом, по якому вже винесено зазначені рішення судів, ОСОБА_1 достовірно знав, що в період з 2012 по 2017 роки йому пенсію виплачували у розмірі, який не відповідав тому розміру, що вказаний у довідці ВАТ «Сквира-Авто» за № 15 від 13 лютого 2006 року.

При цьому, ОСОБА_1 ні в позовній заяві, ні в доповненнях до адміністративного позову на усунення недоліків позовної заяви не обґрунтовує підстав пропущення строку, не зазначає підстав для їх поновлення та не надає жодного доказу на підтвердження наведених обставин.

Суд бере до уваги, що відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Суд вважає, що заявником не наведено доказів, які б підтверджували наявність будь-яких об'єктивних чи суб'єктивних обставин, що позбавляли заявника можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі №357/6560/17.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо посилання ОСОБА_1 на Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суддею враховано таке. Вказана ОСОБА_1 норма регулює строки виплати пенсії, а не строк звернення до суду з адміністративним позовом, отже це твердження заявника є помилковим, а суд у даному випадку повинен керуватися приписами ст.122 КАС України.

У зв'язку з цим суддя зазначає, що з матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 пропущено 6-ти місячний строк звернення до суду. Отже, ОСОБА_1 на вимогу суду не надано належного обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Тому суддя зазначає, що ухвалу суду від 19 грудня 2018 р. про залишення позовної заяви без руху не виконано, оскільки не надано належного обґрунтування щодо поважності причин пропуску для звернення до суду.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, зокрема, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ураховуючи, що зазначені у мотивувальній частині ухвали судді Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 р. недоліки у встановлений строк усунуто не було, суддя ухвалив повернути позовну заяву із доданими до неї документами ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

у х в а л и в:

1. Повернути ОСОБА_1 його позовну заяву до Сквирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірною відмову та зобов'язання вчинити певні дії, з доданими до неї документами.

2. Роз'яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Журавель В.О.