Справа № 740/5383/15
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 740/5383/15 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Земляної Г.В., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до міського голови м. Ніжина Лінника Анатолія Валерійовича про визнання дій незаконними та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати незаконними дії відповідача, пов'язані з видачею розпорядження № 335-В «Про відпустку міського голови» від 26.12.2014 та скасувати його, як таке, що порушує Конституцію та закони України.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що у своїй діяльності, на посаді міського голови міста Ніжина Лінник А.В., як і будь-який державний службовець має керуватися виключно Конституцією та Законами України, а права, обов'язки міського голови чітко регламентовані та визначені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», яким не передбачено право передачі «першого підпису».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Скаржник наполягає на тому, що при видачі спірного розпорядження відповідачем було порушено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У відзиві на апеляційну скаргу міський голова м. Ніжина Лінник А.В. наполягає на законності та обґрунтованості рішення суду.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що міським головою міста Ніжина Лінником А.В. прийнято розпорядження «Про відпустку міського голови» №335-В від 26.12.2014 року про вибуття у основну щорічну відпустку на п'ять календарних днів з 26 по 30 грудня 2014 року за період з 03.06.2014 по 02.06.2015. Крім того, надано ОСОБА_4, заступнику міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, право першого підпису службових, фінансових та адміністративно-господарських документів, тимчасово, на період відпустки міського голови, з 26 по 30 грудня 2014 року включно.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (п. 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; п. 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року; та п. 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

Так, у рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

З аналізу вищезазначених норм, слідує, що під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

У постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року по справі № 800/541/16, суд підкреслив, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що спірне розпорядження порушує його права, оскільки надання заступнику міського голови права першого підпису призвела до протиправного звільнення його з посади начальника КП ЖЕК «Південна» Ніжинської міської ради.

Проте, спірне розпорядження «Про відпустку міського голови» №335-В від 26.12.2014 року є актом індивідуальної дії і створює правові наслідки лише для конкретної особи.

При цьому, позивач не є суб'єктом правовідносин, які склались в результаті прийняття оскаржуваного розпорядження відповідачем, відповідно і дане розпорядження не може порушувати прав, свобод чи інтересів ОСОБА_2

З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 26 березня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя Г.В.Земляна