Справа № 0240/3661/18-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/3661/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

21 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Боровицького О. А.

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: Д'якова М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування наказу №859-вк від 01.10.2018 "Про накладення дисциплінарного стягнення",

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування наказу №859-вк від 01.10.2018 "Про накладення дисциплінарного стягнення".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, позивачем зазначено, що для видання оскаржуваного наказу не було законних підстав, оскільки ОСОБА_2 не вчиняв порушення, за яке до нього могло бути застосовано дисциплінарне стягнення.

В судовому засіданні представник позивача та позивач доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та за обставин викладених в ній просили суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_2 обіймає посаду голови Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та як керівник територіального органу державної влади відноситься до посади категорія "Б" державних службовців, що передбачено п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про державну службу".

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", (далі - Закон № 3659-ХІІ) голова територіального відділення та його заступник призначаються та звільняються Головою Антимонопольного комітету України.

Відповідно до п.6 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядження Антимонопольного комітету України №32-р від 23 лютого 2001 року територіальне відділення Комітету очолює голова відділення, який призначається та звільняється Головою Комітету.

Відповідно до наказу виконуючого обов'язки керівника апарату Комітету від 29.08.2018 757-ВК дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ Комітету (далі - Дисциплінарна комісія) відкрито дисциплінарне провадження відносно ОСОБА_2, Голови Вінницького обласного територіального відділення Комітету (далі - дисциплінарне провадження) на підставі доповідної записки директора Департаменту конкурентної політики ОСОБА_5 від 17.08.2018 № 200-01/4769 (далі - доповідна записка).

В доповідній записці про притягнення до Дисциплінарної відповідальності Голови Вінницького обласного територіального відділення Комітету ОСОБА_2 від 17.08.2018 №200-01/4769 було зазначено, що згідно з наказом Голови Комітету від 13.08.2018 №90 "Про проведення перевірки" проводиться комплексна перевірка діяльності Вінницького обласного територіального відділення Комітету (далі - Відділення) за підсумками роботи у 2016 - 2017 роках та І півріччя 2018 року. Під час проведення перевірки членами комісії з перевірки Відділення виявлено, що в ході розгляду заяв та справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції позивач на підставі статей 17, 22, 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України уповноважував працівників Відділення службовими дорученнями здійснювати, зокрема, такі повноваження: "мати безперешкодний доступ до місць зберігання інформації в тому числі і до документів та комп'ютерів, магнітних носіїв тощо, отримувати копії інформації, документів та інших матеріалів, необхідних для проведення розслідування у справі".

Як наслідок, за результатами розгляду дисциплінарної справи прийнято наказ № 859-вк від 01.10.2018 року "Про накладення дисциплінарного стягнення", який підписав Ю. Литвин виконуючий обов'язки керівника апарату Антимонопольного комітету України. В даному наказі зазначено, що відповідно до статті 64, пункту 5 частини другої статті 65, статті 66, частини першої, другої, п'ятої статті 77 Закону України "Про державну службу", статей 147-149 КЗпП України, пункту 3.10 Положення про преміювання, затвердженого наказом Голови Комітету від 03.03.2018 №23 за належне виконання службових обов'язків, яке полягає у наданні працівникам Вінницького обласного територіального відділення Комітету повноважень, які не передбачені нормами чинного законодавства, які визначають повноваження голови територіального відділення Комітету, а саме нормами Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, оголошено догану ОСОБА_2, голові Вінницького обласного територіального відділення Комітету та позбавити його преміальних виплат за четвертий квартал 2018 року.

Вважаючи наказ № 859-вк від 01.10.2018 року "Про накладення дисциплінарного стягнення" протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, наділяючи працівників Відділення повноваженнями безперешкодного доступу до місць зберігання інформації, в тому числі і до документів та комп'ютерів, магнітних носіїв, які не визначені нормами статей 17, 22, 22-1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та Положенням про територіальне відділення Комітету, без проведення перевірки (в розумінні Положення про перевірки), перевищив свої службові повноваження, а відтак, оскаржуваний наказ винесено правомірно.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" (далі - Закон №3659-12), Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Стаття 5 Закону №3659-12 визначає, що Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", "Про державну допомогу суб'єктам господарювання", цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Антимонопольний комітет України утворюється у складі Голови та восьми державних уповноважених. Голова Антимонопольного комітету України має першого заступника та заступника Голови Антимонопольного комітету України, які призначаються з числа державних уповноважених. У разі необхідності для забезпечення здійснення Антимонопольним комітетом України окремих завдань за рішенням Президента України в Антимонопольному комітеті України додатково вводиться посада заступника Голови Антимонопольного комітету України. Антимонопольний комітет України утворює територіальні відділення, а в разі необхідності здійснює їх реорганізацію чи ліквідацію. Антимонопольний комітет України і його територіальні відділення становлять систему органів Антимонопольного комітету України, яку очолює Голова Комітету. Антимонопольний комітет України, його територіальні відділення є юридичними особами, мають поточні та вкладні (депозитні) рахунки в установах банку, печатки із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням. Антимонопольний комітет України, адміністративні колегії Антимонопольного комітету України, державні уповноважені Антимонопольного комітету України, адміністративні колегії територіальних відділень Антимонопольного комітету України є органами Антимонопольного комітету України. (стаття 6 Закону №3659-12)

Для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. У разі необхідності можуть утворюватись міжобласні територіальні відділення. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства. Повноваження територіального відділення Антимонопольного комітету України не можуть виходити за межі повноважень Антимонопольного комітету України, визначених законом. Територіальне відділення Антимонопольного комітету України очолює голова територіального відділення. Голова територіального відділення та його заступник призначаються та звільняються Головою Антимонопольного комітету України. Заступник голови територіального відділення призначається та звільняється Головою Комітету за поданням голови територіального відділення. Обмеження щодо порядку призначення голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України та їх заступників, у тому числі шляхом встановлення обов'язку погодження з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування кандидатур на ці посади, не допускається. Територіальне відділення Антимонопольного комітету України підконтрольне та підзвітне Антимонопольному комітету України ( стаття Закон №3659-12 ).

Згідно ст. 1 Закону України "Про державну службу", державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Основні обов'язки державних службовців визначені статтею 8 Закону України "Про державну службу", зокрема, державний службовець зобов'язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов'язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов'язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв'язку з виконанням посадових обов'язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов'язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

У разі виявлення державним службовцем під час його службової діяльності або поза її межами фактів порушення вимог цього Закону з боку державних органів, їх посадових осіб він зобов'язаний звернутися для забезпечення законності до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Норми ст.61 Закону №889-VIII визначають, що службова дисципліна забезпечується шляхом: 1) дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку; 2) формування керівником державної служби у підпорядкованих державних службовців високих професійних якостей, сумлінного ставлення до виконання своїх посадових обов'язків, поваги до прав і свобод людини і громадянина, їхньої честі та гідності, а також до держави, державних символів України; 3) поєднання керівниками усіх рівнів методів переконання, виховання і заохочення із заходами дисциплінарної відповідальності щодо підпорядкованих державних службовців; 4) поєднання повсякденної вимогливості керівників до підпорядкованих державних службовців з постійною турботою про них, виявленням поваги до їхньої честі та гідності, забезпеченням гуманізму та справедливості.

Частиною 1 статті 64 Закону №889-VIII встановлено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто, протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення ( ч. 1 ст. 65 Закону №889-VIII ).

Надаючи правову оцінку правомірності прийняття оскаржуваного наказу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до "Розподілу обов'язків між заступниками Голови, державними уповноваженими та керівником апарату Комітету", затверджений наказом Комітету від 08.09.2017 № 96, керівник апарату Комітету здійснює такі функції та повноваження, зокрема за погодженням з Головою Комітету призначає, у встановленому законом порядку, на посади голів територіальних відділень Комітету та їх заступників і звільняє їх з посад, а також приймає у межах наданих повноважень, за погодженням з Головою Комітету, рішення про заохочення та про притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В".

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_2 було погоджено з головою Комітету про що свідчить доповідна записка про притягнення до дисциплінарної відповідальності Голови Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України ОСОБА_2 від 17.08.2018 року № 200-01/4769, в якій у лівому верхньому куті голова Комітету поставив резолюцію "ОСОБА_6, ОСОБА_7 Прошу розглянути і внести пропозиції".

Однак, колегія суддів не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки у вказаній записці міститься доручення вищевказаним особам внести пропозиції. В той же час погодження на притягнення позивача до дисциплінарного стягнення Головою Комітету не надавалось.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржуваний наказ не був погоджений із головою Антимонопольного комітету України, а відтак, виконуючий обов'язки керівника апарату Антимонопольного комітету України ОСОБА_6 не мав права без такого погодження застосовувати до позивача дисциплінарне стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності є надання ним повноважень працівникам відділення у службових дорученнях на безперешкодний доступ до місць зберігання інформації в тому числі і до документів та комп'ютерів, магнітних носіїв тощо, отримувати копії інформації, документів та інших матеріалів, необхідних для проведення розслідування у справі.

Судова колегія не погоджується з доводами суду першої інстанції, що даючи вищезазначені повноваження працівникам відділення без проведення перевірки позивач перевищив свої службові повноваження, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 4,5 ч. 2 ст. 15 Закону №889-VIII, посадові особи апарату Антимонопольного комітету України та його територіальних відділень з метою виконання завдань, визначених частиною першою цієї статті, за дорученням Голови Антимонопольного комітету України, державного уповноваженого чи іншого органу Антимонопольного комітету України можуть здійснювати такі дії: при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом; у випадках та порядку, передбачених законом, проводити огляд службових приміщень та транспортних засобів суб'єктів господарювання - юридичних осіб, вилучати або накладати арешт на предмети, документи чи інші носії інформації, які можуть бути доказами чи джерелом доказів у справі незалежно від їх місцезнаходження

Посадові особи апарату територіальних відділень Антимонопольного комітету України за дорученням органів Антимонопольного комітету України, голів відповідних територіальних відділень Антимонопольного комітету України можуть здійснювати дії, передбачені частиною другою цієї статті (ч.3 ст. 15 Закону №889-VIII).

Статтею 17 Закону №889-VIII визначено компетенцію голови територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Зокрема, згідно п. 5, 7, 12 ч. 1 ст. 17 Закону №889-VIII встановлено, що голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має такі повноваження: при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом; у випадках та порядку, передбачених законом, проводити огляд службових приміщень та транспортних засобів суб'єктів господарювання - юридичних осіб, вилучати або накладати арешт на предмети, документи чи інші носії інформації, які можуть бути доказами чи джерелом доказів у справі незалежно від їх місцезнаходження; проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов'язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб'єктам господарювання. (ст. 22-1 Закону №889-VIII).

Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19 квітня 1994 року № 5 затверджені Правила розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правила розгляду справ).

Так, згідно п. 22, 23 вказаного Розпорядження, повноваження службовців Комітету щодо збирання доказів під час розгляду справи стверджуються службовим дорученням, виданим державним уповноваженим, а зазначені повноваження службовців відділення - службовим дорученням, виданим державним уповноваженим, головою відділення. Службовцями Комітету, відділення, яким доручено збирання та аналіз доказів, проводяться дії, направлені на всебічне, повне і об'єктивне з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін. Зокрема у справах можуть проводитися такі дії:

дослідження регіонального або загальнодержавного ринку;

одержання від сторін, третіх осіб, інших осіб письмових та усних пояснень, які можуть фіксуватися в протоколі;

вилучення письмових та речових доказів, зокрема документів, предметів чи інших носіїв інформації, що можуть бути доказами чи джерелами доказів у справі;

накладення арешту на предмети, документи, інші носії інформації, що можуть бути доказами чи джерелами доказів у справі.

Отже, вказаними вище положеннями встановлено повноваження голови територіального відділення Антимонопольного комітету з метою запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції не лише під час проведення перевірок, але й під час розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведення дослідження ринку вимагати необхідну інформацію, в тому числі в електронній формі та яка зберігається на жорстких дисках електронно-обчислювальних машин суб'єктів господарювання та отримувати ії в тому числі шляхом вилучення і безперешкодного доступу до них, а також надавати ці ж повноваження працівникам відділення шляхом видання службових доручень.

Судова колегія зауважує, що вказаними положеннями законодавства не встановлено, що вищезазначені повноваження позивач має право надавати виключно під час проведення перевірок. При цьому, під час засідання було встановлено, що збирання інформації щодо будь-якого суб'єкта господарювання можливе до проведення перевірки, що в подальшому може бути підставою для призначення останньої.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 мав законні підстави надавати службові доручення працівникам відділення на безперешкодний доступ до місць зберігання інформації в тому числі і до документів та комп'ютерів, магнітних носіїв тощо, отримувати копії інформації, документів та інших матеріалів, необхідних для проведення розслідування у справі.

Окрім того, судом першої інстанції обґрунтовано зауважено, що в матеріалах службової перевірки також містяться посилання на службові доручення від 10.05.2018 №32/18, №33/18, проте, останні прийнято не позивачем. Однак, представник відповідача не зміг пояснити суду чому вказані службові доручення містяться в матеріалах службової перевірки стосовно ОСОБА_2 та чому видання цих доручень було підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. При цьому, докази того, що такі особи були також притягнуті до відповідальності представником відповідача надано не було.

До того ж, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 2 статті 65 Закону №889-VIII дисциплінарними проступками є:

1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;

3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;

4) дії, що шкодять авторитету державної служби;

5) невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;

7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення;

8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;

9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;

11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;

12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння;

14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 66 Закону №889-VIII до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 67 Закону №889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов'язків.

Згідно з частиною 3 статті 66 Закону №889-VIII у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5 та 12 частини другої статті 65 цього Закону, суб'єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Отже, Законом України "Про державну службу" розмежовано невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків та перевищення службових повноважень як окремі самостійні дисциплінарні проступки за які можуть бути застосовані різні дисциплінарні стягнення.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що у разі встановлення того, що позивач допустив перевищення службових повноважень на нього не могло бути накладено дисциплінарне стягнення у формі догани, а могло бути застосовано виключно звільнення.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та безпідставно відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позову.

А відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що наказ № 859-вк від 01.10.2018 року "Про накладення дисциплінарного стягнення" є незаконним та підлягає скасуванню.

18 березня 2019 до суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про стягнення з відповідача понесених судових витрат зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу.

Суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені скаржником судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1762 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Антимонопольного комітету України.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до приписів ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду першої інстанції та до суду апеляційної інстанції надані наступні документи:

- розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для розгляду справи) № 03/01/19/1Р від 03 січня 2019 року;

- Акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 03 січня 2019 року;

- рахунок № 03/01/19/1 від 03 січня 2019 року;

- квитанція від 03 січня 2019 року на суму 3954,60 грн.

- розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для розгляду справи) № 15/03/19/1Р від 15 березня 2019 року;

- Акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 15 березня 2019 року;

- рахунок № 15/03/19/1 від 15 березня 2019 року;

- квитанція від 15 березня 2019 року на суму 12294,40 грн.

Під час судового засідання представник відповідача заперечував щодо задоволення заяви про розподіл судових витрат та посилався на те, що вказану заяву під час апеляційного розгляду відповідач не отримував.

Враховуючи положення ч. 7 ст. 134 КАС України, колегія суддів вважає, що оскільки доказів отримання відповідачем вищевказаної заяви в матеріалах справи не міститься, представник відповідача був позбавлений можливості подати заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Відтак, суд вважає за необхідним, стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Антимонопольного комітету України понесені судові витрати на професійну правничу допомогу лише за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 22 279,40.

В той же час, колегія суддів зауважує, що позивач не позбавлений можливості звернутися з клопотанням про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ № 859-вк від 01.10.2018 року "Про накладення дисциплінарного стягнення".

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Антимонопольного комітету України понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 грн та витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 22 279,40.

Роз'яснити сторонам, що вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції можливий за клопотанням сторони шляхом ухвалення додаткового судового рішення.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 березня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І. Боровицький О. А.