Справа № 340/461/19
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/461/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправними рішення та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять:

- визнати протиправними відмови ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області викладені в листах від 15.08.2018 року №Ч-11505/0-5550/0/17-18 та №Ч-11504/0-5549/0/17-18 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області;

- зобовязати ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_1 площею 2,0000 га, гр. ОСОБА_2 площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

Від представника позивачів надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивачів та їх представника в порядку письмового провадження(а.с.111).

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з великим навантаженням роботи, та участю в іншому засіданні (а.с.109).

Однак, суд вважає, клопотання представника відповідача необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки ухвалу суду від 22.02.2019 року про відкриття провадження по справі відповідачем отримано 26.02.2019 р. (а.с.107), а тому у відповідача було достатньо часу для підготовки до судового засідання.

Зважаючи на викладене, у відповідності до ч.9 ст.205 КАС України, суд визнав за можливе продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що 14.11.2011 року вони звернулись до Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області із заявами про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 4,000 га ріллі (по 2,000 га кожному) за рахунок земель сільськогосподарського призначення із земель державної власності на території Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. Розпорядженням голови Бобринецької РДА Кіровоградської області від 14.12.2011 р. №1384-р надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. На виконання вказаного розпорядження ними було замовлено та виготовлено проект землеустрою. Однак, відповідачем, з необґрунтованих та непередбачених законом підстав, неодноразово відмовлено їм у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. При цьому, позивачі наголошують на тому, що ними виконано всі вимоги, передбачені законодавством для затвердження проекту землеустрою.

У встановлений судом строк відповідачем відзив на позов не подано, що у відповідності до ч.4 ст.159 КАС України кваліфікується судом як визнання позову.

Дослідивши докази і письмові пояснення позивачів, викладені у заявах по суті справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 14.11.2011 р., головою Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області прийнято розпорядження №1384-р від 14.12.2011 р. про надання позивачам дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність розміром 4,00 га за рахунок земель державної власності (запасу) сільськогосподарського призначення на території Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області для ведення особистого селянського господарства (а.с.31-35).

За замовленням позивачів, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було розроблено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власність зазначеної земельної ділянки (а.с.19-88), який був погоджений, що підтверджується висновком про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.60).

Також, на виконання вимог Закону України "Про державний земельний кадастр" державним кадастровим реєстратором проставлено відповідні відмітки на проекті землеустрою, земельні ділянки зареєстровано у Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрових номерів :02:000:5076 та :02:000:5077.

Позивачі звертались до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, загальною площею 4,000 га на території Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

ОСОБА_3 управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області, листами від 19.03.2018 р. №Ч-2463/0-1920/0/17-18, №Ч-2465/0-1909/0/17-18 та від 15.08.2018 р. №Ч-11505/0-5550/0/17-18 та №Ч-11504/0-5549/0/17-18 відмовлено позивачам у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 4,00 га, яка розташована на території Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.92, 95, 99, 102).

Так, в листах від 19.03.2018 р. №Ч-2463/0-1920/0/17-18 та №Ч-2465/0-1909/0/17-18 відповідач, відмовляючи в задоволенні заяв позивачів, повідомив, що за результатами перевірки поданих матеріалів встановлено, що проект землеустрою не відповідає вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, зокрема матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування привести у відповідність до ст.50 Закону України Про землеустрій, а саме: додати свідоцтво про перевірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки згідно п.3.1 вимог до технічного і технологічного забезпечення виконавців топографо-геодезичних і картографічних робіт, затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №65 від 11.02.2016, а саме забезпечувати регулярність повірок засобів вимірювальної техніки відповідно до Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність, статті 17 Закону України Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність; долучити відомості щодо легітимності отримання даних державної геодезичної мережі (ст.20 Закону України Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність); долучити відомості про реєстрацію та облік апаратури супутникових радіонавігаційних систем, відповідно до п.6 Порядку використання топографо-геодезичних, картографічних, аерофотознімальних, проектних робіт і вишукувань та кадастрових зйомок, затвердженого постановою КМУ від 13.07.1998 №1075 та п.п.8 п.4 Положення про Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою КМУ від 14.01.2015 №15, ст.18 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність; долучити відомості про інженера-геодезиста, що є відповідальним за якість результатів топографо-геодезичних і картографічних робіт, відповідно до ст.5 Закону України Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність; кадастровий план земельної ділянки оформити відповідно до ст.34 Закону України Про Державний земельний кадастр; перелік обмежень у використанні земельної ділянки оформити у відповідності до додатку 6 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 №1051; межі земельної ділянки не погодженні з усіма суміжними власниками та землекористувачами (пункт б частини другої статті 198 Земельного кодексу України); матеріали встановлення межових знаків привести у відповідність до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 р. №376 (а.с.92, 99).

Позивачі повторно звернулись до відповідача із заявами про затвердження проекту землеустрою та надали пояснення про усунення зауважень, викладених в листах від 19.03.2018 р. №Ч-2463/0-1920/0/17-18 та №Ч-2465/0-1909/0/17-18 (а.с.93-94, 100-101).

На вказані вище заяви позивачів ОСОБА_3 управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області надано листи від 15.08.2018 р. №Ч-11505/0-5550/0/17-18 та №Ч-11504/0-5549/0/17-18 з майже аналогічним змістом з попередніми листами від 19.03.2018 р. №Ч-2463/0-1920/0/17-18 та №Ч-2465/0-1909/0/17-18 (а.с.95, 102).

Не погоджуючись з наданими відповідями, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, частинами 1, 2, пункту "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом в ч.3 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою вказаної статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Постановою Кабінету ОСОБА_5 України №15 від 14.01.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру. Відповідно до цього Положення Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом ОСОБА_5 України через ОСОБА_5 аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до Положення про ОСОБА_3 управління Держгеокадастру в області, затверджене Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №308 від 17.11.2016 року, територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане є ОСОБА_3 управління Держгеокадастру в області. ОСОБА_3 управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території області (пп.13 п.4 Положення).

Відтак, до повноважень відповідача, як територіального органу Держгеокадастру, належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Кіровоградської області, у тому числі передача таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частин 9, 10 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч.6 ст.186 Земельного кодексу України).

Приписами частин 1, 4, 5 статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Приписами статті 50 Закону України "Про землеустрій" визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва III - V категорії складності, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

При цьому, ч.6 ст.186-1 Земельного кодексу України визначено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до ч.8 ст.186-1 Земельного кодексу України, у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки. Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Таким чином, ст.186-1 Земельного кодексу України передбачено два альтернативні варіанти рішень у формі висновку, які можуть бути прийняті територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: про затвердження цього проекту або про відмову в його затвердженні.

Статтею 186-1 Земельного кодексу України не передбачено можливості направлення проекту землеустрою на доопрацювання, при цьому, без складення висновку про відмову в затвердженні проекту землеустрою листом про розгляд заяви, як це було зроблено відповідачем по справі.

Також, частиною 17 статті 186 Земельного кодексу України встановлено, що підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб'єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого Законом України "Про землеустрій"; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, Верховна ОСОБА_6 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, інший суб'єкт, визначений цією статтею, розглядає та погоджує документацію із землеустрою самостійно та незалежно від погодження документації із землеустрою іншими органами (ч.18 ст.186 Земельного кодексу України).

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що проект землеустрою підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, який за результатом дослідження обов'язкових до подання документів, передбачених ст.50 Закону України "Про землеустрій", надає вмотивований висновок стосовно можливості його відведення. У разі встановлення недоліків проекту землеустрою, державний орган має надати суб'єкту звернення строк для їх усунення.

Таким чином, реалізації права особи на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства передує декілька окремих етапів (звернення до компетентного органу за отриманням дозволу на розроблення проекту землеустрою, замовлення такого проекту, його розробка, погодження, подання на затвердження). Останнім етапом реалізації вказаного права є затвердження уповноваженим органом проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивачам було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у зв'язку з тим, що матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування привести у відповідність до ст.50 Закону України Про землеустрій, а саме: матеріали встановлення межових знаків привести у відповідність до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 р. №376; перелік обмежень у використанні земельної ділянки оформити у відповідності до додатку 6 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 №1051 із змінами, внесеними згідно з постановами КМУ №1058 від 23.11.2016 р., №105 від 07.02.2018 р.; кадастровий план земельної ділянки оформити відповідно до ст.34 Закону України Про Державний земельний кадастр; межі земельної ділянки не погодженні з усіма суміжними власниками та землекористувачами, зокрема з вкрапленим землекористувачем (пункт б частини другої статті 198 Земельного кодексу України).

У свою чергу, ст.50 Закону України Про землеустрій містить вичерпний перелік, що включає проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Зазначеною нормою не передбачено надання для затвердження проекту землеустрою тих матеріалів геодезичних вишукувань, яких вимагав відповідач по справі.

Разом з тим, ст. 50 Закону України Про землеустрій не містить відсилочних норм до інших нормативно-правових актів та не встановлює вимог щодо представлення матеріалів геодезичних вишукувань у проекті землеустрою.

До того ж, відповідач, відмовляючи позивачам, не звернув увагу, на те, що проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 4,000 га на території Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, який було розроблено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, містить відомості, про відсутність яких зазначено в оскаржуваних відмовах, а також проект був погоджений у встановленому законом порядку (а.с.19-27, 38-91).

До того ж, з норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обовязкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №1640/2594/18 (провадження №К/9901/67463/18).

Таким чином викладені відповідачем у листах від 15.08.2018 р. №Ч-11505/0-5550/0/17-18 та №Ч-11504/0-5549/0/17-18 мотиви для відмови не містять, передбаченої ч.9 ст.118, ч.6 ст.186-1 Земельного кодексу України, підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою, з підстав, що не передбачені законодавством, тому суд визнає такі відмови відповідача протиправними.

Щодо вимог позивачів про зобовязання ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_1 площею 2,0000 га, гр. ОСОБА_2 площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, суд зазначає наступне.

Так, суд зазначає, що зобовязання затвердити проект щодо відведення вказаної земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Затвердження такого проекту без необхідних дій суб'єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Відповідно до Рекомендацій Комітету ОСОБА_5 Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки субєкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобовязаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобовязати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В матеріалах справи наявні докази, які свідчать про наявність можливості у суб'єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду.

З'ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушених прав позивачів та можливість їх захисту в обраний ними спосіб, суд дійшов висновку, що з огляду на визнання протиправними відмов ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у затвердженні позивачам проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 4,00 га, яка розташована на території Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, порушене право позивачів на отримання обґрунтованого рішення за їх заявою має бути відновлено, шляхом зобов'язання відповідача прийняти відповідне рішення, тобто рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на постанову Верховного Суду від 31 січня 2019 року по справі №806/1772/18 (адміністративне провадження №К/9901/67175/18), оскільки висновок Верховного суду стосується предмету спору щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, а не затвердження проекту землеустрою.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України суд стягує на користь позивачів всі здійснені документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі по 768,80 грн. кожному за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (27249, Кіровоградська область, Бобринецький район, с. Крутоярка, вул. Кропивницького, 15, РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_2 (27249, Кіровоградська область, Бобринецький район, с. Крутоярка, вул. Кропивницького, 15, РНОКПП НОМЕР_2) до ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (25030, м. Кропивницький, вул. Академіка Корольова, 26, ) про визнання протиправними рішення та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, на території Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, викладену у листі від 15.08.2018 р. №Ч-11505/0-5550/0/17-18.

Визнати протиправною відмову ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, на території Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, викладену у листі від 15.08.2018 р. №Ч-11504/0-5549/0/17-18.

Зобовязати ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_1, площею 2,00 га та ОСОБА_2, площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати на сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області ().

Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) судові витрати на сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_3 управління Держгеокадастру у Кіровоградській області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_7