Справа № 2040/5808/18
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 р.Справа № 2040/5808/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 14.09.18 року по справі № 2040/5808/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Миловарний комбінат"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2018р. адміністративний позов Приватного акціонерного товариства Миловарний комбінат до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задоволено в повному обсязі.

Скасовано податкове повідомлення - рішення від 03.05.2018 року №4 про збільшення Приватному акціонерному товариству Миловарний комбінат зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 29553,88 грн. (двадцять дев'ять тисяч пятсот пятдесят три гривні 88 копійок), в тому числі за основним платежем - 23643,10 грн. (двадцять три тисячі шістсот сорок три гривні 10 копійок) та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 5910,78 грн. (пять тисяч девятсот десять гривень 78 копійок).

Скасовано податкове повідомлення-рішення від 03.05.2018 року № 4 про застосування до Приватного акціонерного товариства Миловарний комбінат штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 510, 00 грн. (пятсот десять гривень) за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код за ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Приватного акціонерного товариства Миловарний комбінат (вул. Польова, 21, м. Харків, 61068, ) у розмірі 1762, 00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

Відповідач, Головне управління ДФС у Харківській області, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно зясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вважає, що задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про необґрунтованість встановлених податковим органом за наслідком проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, та як наслідок, незаконності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень про збільшення Приватному акціонерному товариству Миловарний комбінат зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 29553,88 грн. та про застосування до Приватного акціонерного товариства Миловарний комбінат штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 510, 00 грн. (пятсот десять гривень) за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості. Зазначив, що підприємством допущено порушення податкового законодавства, а тому відповідач, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством України.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні та у письмовому відзиві на апеляційну скрагу заперечував проти доводів останньої та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ТОВ Миловарний комбінат зареєстровано у встановленому законом порядку. Знаходиться на податковому обліку в органах державної податкової служби.

Відповідачем проведено перевірку позивача, за результатами якої складений акт №144/20-40-14-14-09 від 17.04.2018 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «Миловарний комбінат» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 (а.с. 10-14).

У висновку акту перевірки №144/20-40-14-14-09 від 17.04.2018 року зазначено, що перевіркою ПрАТ Миловариний комбінат встановлені порушення пп.266.2.1 п.266.2, пп.266.3.3 п.266.3, пп.266.7.5 п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України:

- допущено заниження податку на майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 23643,10 грн.,

- допущено неподання до контролюючого органу декларацій з податку на майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015-2017 року у термін до 20.02.2015, 20.02.2016, 20.02.2017 відповідно.

Позивачем на адресу ГУ ДФС у Харківській області подано заперечення на акт №144/20-40-14-14-09 від 17.04.2018 року (а.с.18-19).

Листом від 02.05.2018 №899/10/20-40-14-14-16 висновки акту перевірки залишено без змін, заперечення не підлягають задоволенню (а.с.20-21).

На підставі висновків акту перевірки №144/20-40-14-14-09 від 17.04.2018 року контролюючим органом прийняте податкове повідомлення - рішення від 03.05.2018 року №4 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачуваний юридичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості у розмірі 29553,88 грн. (за основним платежем 23643,10 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 5910,78 грн.) (а.с.8) та податкове повідомлення - рішення від 03.05.2018 року №4 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510,00 грн. (а.с.9).

Позивачем до ДФС України подано скаргу вих. №17-1 від 17.05.2018 року на вказані податкові повідомлення рішення (а.с.27-29), за результатами розгляду якої прийнято рішення від 12.07.2018 №23269/6/99-99-11-03-01-25, яким встановлено, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 03.05.2018 №№4, 4 не підлягають подальшому адміністративному оскарженню, але з урахуванням строків давності можуть бути оскаржені до суду у порядку, визначеному чинним законодавством України (а.с.22).

Не погодившись з такими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та не доведеності відповідачем правомірності прийнятих ним рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПКУ встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VІІІ від 28.12.2014 року були внесені зміни до ПК України, які набрали чинності з 01.01.2015р.

Згідно статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Відповідно до п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно п.п. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об'єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об'єкт.

Підпунктом «є» 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначено перелік об'єктів нерухомості, які не є об'єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В силу вимог п.п. 14.1.1291 п. 14.1 ст. 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з технічного паспорту, виробничий будинок нежитлова будівля літ «А-2» вул. Польова, 21, м. Харків належить ЗАТ «Миловарний комбінат» (а.с.50-54).

Підставою для винесення спірних податкових-повідомлень рішень стало те, що податковим органом під час перевірки позивача було встановлено, що будівля літ «А-2» не належить до промислового виробництва та за функціональним призначенням відноситься до класу 1220 «Будівлі офісні» підклас 1220.5 «Адміністративно-побутові будівлі промислових підприємств».

Разом з тим слід відмітити, що чинним законодавством не встановлено прав контролюючого органу встановлювати або змінювати класифікацію будівлі, інженерних споруд, майнових комплексів підприємств, установ та організацій.

При цьому визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, що затверджено і введено в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 р. №507 (далі ДК 018-2000).

Так, до будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне" (а.с. 63-69).

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Разом з тим з матеріалів справи, зокрема, з технічного паспорту нежитлових будівель, свідоцтва на право власності, слідує, що будівля літ «А-2» за функціональним призначенням є виробничим будинком, що використовується підприємством у виробничій діяльності ПрАТ Миловарний комбінат з виробництва мила та мийних засобів, засобів для чищення та полірування (код КВЕД 20.41.), а тому є будівлею промислового призначення, що відноситься до класу (код 1251) "Будівлі промислові".

Зазначене також підтверджено договором на право тимчасового користування землею від 16 червня 1998 року, переліком приватизованого нерухомого майна № 07-394 від 23 січня 2003 року будівлі, які використовуються ПрАТ Миловарний комбінат становлять цілісний майновий комплекс та є промисловими будівлями в силу свого функціонального призначення та безпосереднього використання.

Згідно ч.2 ст.191 Цивільного кодексу України, до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торгову марку або інші позначення та права, якщо протилежне не встановлено договором або законом.

Отже, поняття "будівлі промисловості" неможливо вважати лише промисловими та складськими будівлями, тобто тими, що використовуються для виробництва та зберігання продукції, зберігання матеріалів. Будівлі, які не задіяні безпосередньо для виготовлення продукції, використовуються промисловим підприємством для розміщення персоналу та обладнання, необхідного для адміністративного, побутового (опалення, водопостачання тощо), транспортного забезпечення, а також виконання інших функцій.

Таким чином, будівлі (як виробничі, так і адміністративні та допоміжні), що входять до складу цілісного майнового комплексу промислового підприємства та використовуються для забезпечення його діяльності, необхідно відносити до будівель промисловості в розумінні абз. "є" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК.

Отже, адміністративний корпус літ. «А-2», площею 406.1 кв.м., що входить до складу цілісного майнового комплексу виробничого підприємства - ПрАТ Миловарний комбінат, є також будівлею промисловості.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що податковим органом помилково віднесено нежитлову будівлю літ «А-2», яке належить позивачу на праві власності, до об'єкту оподаткування, оскільки ним не було враховано того, що визначена будівля є комплексом виробничих будівель.

Крім того, матеріали справи свідчать, що розраховуючи суму податку на майно, посадові особи ГУ ДФС у Харківській області, що проводили перевірку, посилались на ставки податку, що були встановлені Рішеннями Харківської міської ради № 1793/5 від 21.01.2015 р. та № 542/17 від 22.02.2017 р.

Проте, застосування ставок 0,7% на 2015р.; з 01.01.2017 р. по 28.02.2017 р. 1,4% та з 01.03.2017 р. 1% є неправомірним, з огляду на наступне.

Згідно з п. 265.1 ст. 265 ПКУ податок на майно, складовою якого є податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком. Специфіка місцевих податків полягає в тому, що їх встановлюють місцеві ради (сільські, селищні або міські) відповідно до вимог та в межах, визначених ПКУ.

Якщо місцева рада приймає рішення про встановлення певного податку або про зміну його елементів, таке рішення набуває чинності відповідно до вимог, передбачених у ПКУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

По правовідносинам зазначеним в Акті перевірки щодо нарахування податку на майно:

за 2015рік - 2015 рік є плановим періодом, а 2016 рік - бюджетним періодом;

за 2016рік - 2016 рік є плановим періодом, а 2017 рік - бюджетним періодом;

за 2017рік - 2017 рік є плановим періодом, а 2018 рік - бюджетним періодом;

Виходячи з системного аналізу зазначених норм, встановлення податку на майно щодо податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також зміни до його елементів, у випадку прийняття та оприлюднення відповідного рішення місцевої ради до 15 липня відповідного року та можуть набути чинності лише з 01 січня наступного року.

Вищенаведені рішення Харківської міської ради, якими встановлюються розміри ставок податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, були прийняті 21.01.2015 р. під № 1793/5 та 22.02.2017р. під № 542/17 відповідно.

Тому, згідно пп. 12.4.3 ст. 12 ПКУ норми цих рішень повинні застосовуватися починаючи з 01 січня 2016 року та 01 січня 2018 року відповідно.

Зазначені норми Бюджетного кодексу та Податкового кодексу України мають вищу юридичну силу ніж рішення Харківської міської ради № 1793/5 від 21.01.2015 року та № 542/17 від 22.02.2017 року.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, нарахування та сплата податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з наведеного об'єкту нежитлової нерухомості можливі:

- за ставкою 0,7%, лише з 01.01.2016 р.;

- за ставкою 1,4% лише з 01.01.2017 р.;

- за ставками 1,4% та 1% з 01.01.2018 р.

За таких обставин, відсутні підстави для покладення контролюючим органом у ситуації, що розглядається, на позивача обовязку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 18.12.2018 року по справі № 821/1619/16.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, податковий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а тому вони є незаконними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Однак відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на якого покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, належними та допустимими доказами не довів обґрунтованість висновків акту перевірки.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 77 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що будівля літ «А-2» не належить до промислового виробництва, не знайшли свого підтвердження ні в ході судового розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного провадження.

Твердження скаржника про те, що задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про необґрунтованість встановлених податковим органом за наслідком проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, та як наслідок, незаконності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ґрунтуються на субєктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на прийняте колегією суддів рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 2 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.09.2018 року по справі № 2040/5808/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови складено 28.03.2019 року