Справа № 826/8079/16
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8079/16 Головуючий у 1 інстанції - Амельохін В.В.,
судді - Келеберда В.І., Качур І.А. Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київгаз» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2018 у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Київгаз» до Кабінету міністрів України про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Київгаз» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просило:

- визнати постанову Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 № 316 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.06.2016 № 203» незаконною та нечинною з дати її прийняття.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2018 (з урахуванням ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.01.2019 про виправлення описки) провадження в адміністративній справі закрито.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що оскільки вирішення питання про відповідність нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України Конституції України (конституційності), відноситься до повноважень Конституційного суду України, то провадження у справі необхідно закрити.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції порушив норми чинного законодавства, оскільки фактично обмежив право позивача на захист своїх прав у судовому порядку, що є підставою для її скасування.

Колегія суддів не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частин 1, 3 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у даній справі, прийшов до висновку, що позивачем оскаржується постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 №316 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 203» виключно з підстав невідповідності останньої статті 58 Конституції України, при цьому, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність), зокрема, актів Кабінету Міністрів України відноситься до повноважень Конституційного Суду України, а тому даний спір не є публічно-правовим.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору є визнання постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 № 316 «Про внесення змін до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.06.2016 № 203» незаконною та нечинною.

ПАТ «Київгаз» зазначає, що оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України останній встановив введення встановлених постановою від 23.03.2016 № 203 норм споживання природного газу населенням без приладів обліку з 01.02.2016, тобто надав нормативно-правовому акту зворотню дію у часі.

У якості правових підстав для задоволення позову ПАТ «Київгаз» наведено порушення відповідачем норм матеріального права, зокрема, статті 58 Конституції України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що предметом даного позову не є відповідність (невідповідність) акту, що оскаржується, Конституції України, оскільки позивач лише посилається на статтю 58 Конституції України, як на норму прямої дії, положення якої говорять про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, а не просить оскаржувану постанову Кабінету Міністрів України перевірити на відповідність Конституції України (конституційність).

Також, у якості правових підстав для задоволення позову ПАТ «Київгаз» наведено порушення відповідачем норм матеріального права, а саме, статті 5 частина 2 Господарського кодексу України щодо неприпустимості порушення права приватної власності, статті 6 Господарського кодексу України щодо заборони незаконного втручання відповідача, як органу державної влади, у господарські відносини, статті 8 частина 3 Господарського кодексу України щодо незаконності втручання державних органів у господарську діяльність поза межами повноважень та у спосіб, що визначені Конституцію та законами України, чого судом першої інстанції не було взято до уваги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок про постановлення ухвали про закриття провадження у справі за п. 1 ч. 1 статті 238 КАС України є помилковим та передчасним.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт надав до суду належні докази, які підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

В свою чергу, відповідно до п. 4 ч. ст. 320 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 312, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київгаз» задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2018 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 25.03.2019.