Справа № 815/325/18
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 815/325/18
Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.

Пятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Бойка А.В., Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення 14.06.2018р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

25.01.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДФС в Одеській області, в якому просила суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.05.2017р., яким їй визначено суму податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості у розмірі 25 928,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючим органом було протиправно обчислено у спірному ППР розмір зобов'язань зі ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, оскільки внесення змін якими встановлені нові розрахунки даного податку на 2016 рік відбулося пізніше ніж за 6 місяців до нового бюджетного періоду, що суперечить принципу стабільності податкового законодавства України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС в Одеській області від 24.05.2017 року № в частині визначення суми грошового зобов'язання у розмірі 231,22 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 11.07.2018 року та представник ГУ ДФС в Одеській області 16.07.2018 року подали апеляційні скарги, в яких зазначили, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, позивачка просила повністю скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2018 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а відповідач, в свою чергу, просив скасувати спірне рішення суду 1-ї інстанції від 14.06.2018 року в частині задоволення позову, та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2018 року (головуючий суддя Федусик А.Г.) апеляційну скаргу ГУ ДФС в Одеській області повернуто апелянту.

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя Осіпов Ю.В.) від 19.10.2018 року вказану справу було прийнято до провадження новоствореного апеляційного суду та остання була призначена до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивачці ОСОБА_1 на праві власності належать об'єкти житлової нерухомості: 1) квартира №5, яка розташована за адресою: м.Одеса, площа Катерининська,8, площею 634,2 кв.м.; 2) будинок житловий, розташований за адресою: Одеська область, Іванівський район, смт.Петрівка, вул.Леніна,15, площею 46,3 кв.м.; 3) квартира №1, розташована за адресою: м.Одеса, пров.Воронцовський,4, площею 117,6 кв.м.

24.05.2017 року контролюючим органом відносно позивачки прийнято податкове повідомлення-рішення № про визначення їй суми податкового зобов'язання з податку на зазначене вище нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у загальному розмірі 25928,91 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивачка звернулась до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог та відповідно, з часткової неправомірності дій та спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, підпунктом 266.1.1 п.266.1 ст.261 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Як слідує зі змісту положень пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Базою ж оподаткування, згідно із приписами пп.266.3.1 та 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

При цьому, слід зазначити, що «база оподаткування» об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом пп.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів нежитлової нерухомості, встановлюються в залежності від майна, яке є об'єктом оподаткування.

Органи місцевого самоврядування до 1 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням об'єкта житлової нерухомості відомості стосовно пільг, наданих ними відповідно до цього підпункту.

Пунктом «в» пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України передбачено, що база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи-платника податку, зменшується для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток) - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Законом України «Про внесення змін до ПКУ та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року №909-VIII доповнений пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України.

Так, у відповідності до вимог п.п.«ґ» пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПКУ, за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, в тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 кв. м (для квартири) та/або 500 кв. м (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а» - «г» пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПКУ, збільшується на 25 000 грн. на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Крім того, слід звернути увагу на те, що як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеської міської ради від 21.01.2015 року №6258, яке було оприлюднене в газеті «Одеський весник» №3 від 31.01.2015р., з урахуванням змін внесених рішенням Одеської місткої ради від 16.03.2016р. №428-VІІ, встановлена ставка податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 0,1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м бази оподаткування, що складає 1,378.

Також, судами встановлено, що 25.06.2016 року Іванівська селищна рада Одеської області своїм рішенням встановила ставку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 0,1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв. м бази оподаткування, що складає 1,378.

Судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, критично ставиться до посилань відповідача на той факт, що рішення міської та селищної ради не може бути взято до уваги, з огляду на приписи п.п.12.3.4 ст.12 ПК України, в контексті того, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситись не пізніше як за шість місяців до початку бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові ставки, оскільки вказані зміни не є за своєю правовою природою змінами до елементу вказаного податку.

Також, судова колегія вважає необгрунтованими посилання позивача на недотримання порядку застосування рішень органів місцевого самоврядування «Про запровадження місцевих податків» (зі змінами), які, на його думку, мають застосовуватися податковим органом у наступному бюджетному році, з тих підстав, що п.4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 01.01.2016 року, визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Зазначена норма закону є чинною та неконституційною не визнавалась.

Також одночасно необхідно зазначити й про те, що аналогічної правової позиції з даного спірного питання дотримується і Верховний Суд, зокрема, у своїх постановах від 02.03.2018 року по справі №820/2895/17 та від 08.05.2018 року по справі №825/1403/17.

Таким чином, за вказаних обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що судом 1-ї інстанції, в даному випадку, було вірно встановлено правомірність застосування до позивачки суми податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.

Проте, як правильно зазначено судом 1-ї інстанції, при встановленні розміру грошового зобовязання в спірному податковому повідомленні-рішенні №, контролюючим органом було допущено помилку в розрахунках, а саме: оскільки 726,48 кв.м (загальна площа майна позивачки яка підлягає оподаткуванню) 180 кв.м (площа майна яка не оподатковується (пільга)) = 546,48 кв. м х 1,378= 753,05 грн. + 25000 (за площу, яка перевищує 300 кв. м (для квартири)= 25753,05 грн., а отже, помилково розрахована сума складає 25984,27 грн. - 25753,05 грн. = 231,22 грн.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що судом 1-ї інстанції вірно встановлено помилковість розрахунків спірного рішення, та в свою чергу, частково задоволено позовні вимоги шляхом скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині надлишкового грошового зобовязання.

До того ж, ще суд вказує і на те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 26.03.2019р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: ОСОБА_2

Судді: А.В. Бойко

ОСОБА_3