Справа № 344/17401/16-а
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/669/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м.Івано-Франківську Івано-Франківської області на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2018 року у справі № 344/17401/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м.Івано-Франківську Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

суддя в 1-й інстанції Антоняк Т. М.,

час ухвалення рішення 11.12.2018 року, 11:38 год,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 14.12.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - управління Пенсійного фонду України у м.Івано-Франківську Івано-Франківської області, в якому просив визнати протиправним рішення відповідача щодо відмови йому в перерахунку пенсії державного службовця з 01 травня 2016 року у звязку з підвищенням заробітної плати державних службовців згідно з постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 06 квітня 2016 року №292 «Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році»; зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м.Івано-Франківську провести перерахунок та виплату пенсії державного службовця.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії державного службовця з 01 травня 2016 року, у звязку з підвищенням заробітної плати державних службовців, згідно з Постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 06 квітня 2015 року № 292 «Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році». Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01 травня 2016 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу» (від 16 грудня 1993 року) згідно з розділом III «Прикінцеві положення» Закону України «Про знесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213; відповідно з 01 червня 2015 року раніше призначені пенсії не перераховуються, виплата призначених до 01 червня 2015 року пенсій здійснюється у попередніх розмірах. Постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про порядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» скасовано п.4 постанови Кабінету ОСОБА_2 України від 31 травня 2000 року №865, яким визначався механізм перерахунку пенсії, призначених відповідно до вищевказаного Закону. Апелянт звертає увагу на те, що Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, який набув чинності з 01 травня 2016 року не передбачено проведення перерахунку пенсій. Враховуючи наведене, відсутні правові підстави для проведення перерахунок пенсії державного службовця у звязку з підвищенням заробітної плати державних службовців згідно з постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 06 квітня 2016 року №292 «Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», а тому заявлені позовні вимоги є безпідставними. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 22 січня 2001 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м.Івано-Франківську Івано-Франківської області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» у розмірі 90% суми заробітної плати.

09 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії державного службовця у звязку з підвищенням заробітної плати державних службовців згідно з постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 06 квітня 2016 року №292 «Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році».

Листом №477/С-15 від 22 грудня 2016 року управління Пенсійного фонду України у м.Івано-Франківську Івано-Франківської області відмовило позивачу у проведенні відповідного перерахунку, мотивуючи це тим, що з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу» (від 16 грудня 1993 року) згідно з розділом III «Прикінцеві положення» Закону України «Про знесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213; відповідно з 01 червня 2015 року раніше призначені пенсії не перераховуються, виплата призначених до 01 червня 2015 року пенсій здійснюється у попередніх розмірах. Постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про порядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» скасовано п.4 постанови Кабінету ОСОБА_2 України від 31 травня 2000 року №865, яким визначався механізм перерахунку пенсії, призначених відповідно до вищевказаного Закону. При цьому, Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, який набув чинності з 01 травня 2016 року не передбачено проведення перерахунку пенсій. Враховуючи наведене, відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії державного службовця у звязку з підвищенням заробітної плати державних службовців згідно з постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 06 квітня 2016 року №292 «Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а тому дії відповідача щодо відмови у перерахунку позивачу пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України "Про державну службу" у зв'язку з підвищенням посадових окладів згідно із Постановою Кабінету ОСОБА_2 України «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» № 292 від 06 квітня 2016 року є неправомірними. Належним способом захисту порушеного права позивача є зобовязання відповідача провести йому перерахунок та виплату пенсії з 01 травня 2016 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом України від 16 березня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ).

Ч.1 ст.37-1 зазначеного Закону у редакції, чинній до 01 січня 2015 року, передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Разом з тим, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, ст.37-1 Закону № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, згідно з якою умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом ОСОБА_2 України.

Таким чином, законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям після 01 січня 2015 року делегував Уряду.

Правове регулювання Урядом зазначеного питання у період з 01 січня по 01 грудня 2015 року знайшло своє відображення у п.4, 5 Постанови Кабінету ОСОБА_2 України № 865, за змістом яких підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця було передумовою для перерахунку пенсії.

Так, відповідно до п.4 постанови Кабінету ОСОБА_2 України № 865 у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом № 3723-ХІІ, визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням ПФ України за погодженням з Мінсоцполітики (п. 5 постанови Кабінету ОСОБА_2 України № 865).

Постановою Кабінету ОСОБА_2 України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі - Постанова КМУ № 1013), якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01 грудня 2015 року, пункт 4 постанови Кабінету ОСОБА_2 України № 865 виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: «форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».

Положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, Постанова КМУ № 1013 не містить.

Отже, з 01 грудня 2015 року по 01 травня 2016 року чинне законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не визначало як підставу для перерахунку пенсій, призначених за ст.37 Закону № 3723-ХІІ. При цьому чинна у зазначений період редакція ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету ОСОБА_2 України.

У ході реформування системи державного управління 10 грудня 2015 року прийнято новий закон, який регулює відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, Закон № 889-VIII.

З 01 травня 2016 року набув чинності Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», а положення Закону № 3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII).

Натомість, у ст.90 Закону № 889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, ст.42 якого визначає підстави перерахунку призначених пенсій, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців до яких не віднесено.

Згідно зі ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Колегія суддів вважає безпідставними покликання позивача на порушення ст.22 Конституції України у зв'язку зі зміною правого регулювання спірних правовідносин, адже ані Закон № 76-VIII, яким, зокрема, ст.37-1 Закону № 3723-ХІІ викладено у новій редакції, ані ст.90 Закону № 889-VIII, не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» ЄСПЛ констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії»).

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 цей Суд зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком пенсії, не передбачено можливість її перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що з 01 грудня 2015 року, початку застосування Постанови КМУ № 1013, якою п.4 постанови Кабінету ОСОБА_2 України № 865 виключено, а її пункт 5 викладено в іншій редакції, та у зв'язку з набранням у подальшому чинності Законом № 889-VIII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців, пенсії, призначені за ст.37 Закону № 3723-XII, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців.

Вищевказані висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 19 червня 2018 року у справі №750/9117/16-а, від 31 січня 2019 року у справі №509/3771/16-а, та відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Колегія суддів також звертає увагу на те, п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_2 Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв постанову з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст. 229, 242, 243, 246, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м.Івано-Франківську Івано-Франківської області задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2018 року у справі № 344/17401/16-а скасувати, та прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 28 березня 2019 року.