Справа № 640/20848/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2019 року № 640/20848/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві, у якому просить:

- визнати дії Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві щодо ненадання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій протиправними;

- зобов'язати Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на підставі поданих документів надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій;

- зобов'язати Ліквідаційну комісію головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що він був відряджений до Ошської області Киргизької РСР, де у складі слідчо-оперативної групи МВС СРСР приймав участь в охороні громадського порядку та розкриттю злочинів під час міжнаціонального конфлікту в умовах надзвичайного стану. Звернувшись до відповідача із заявою про встановлення статусу учасника бойових дій, позивач отримав відмову, зважаючи на те, що чинним законодавством та відомчими нормативно-правовими актами МВС України порядок статусу учасника бойових дій для осіб, яких було відряджено для виконання спеціальних завдань по охороні громадського порядку до Киргизької РСР не визначено. Позивач вважає таку відмову безпідставною та такою, що порушує його права.

09.01.2019 до суду від Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що Кабінетом Міністрів України визначається перелік держав, яким надавалась військова допомога, а територію та періоди бойових дій, що зазначені у заяві позивача до зазначеного переліку не включено.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, з липня 1990 року по 3 червня 1992 року, ОСОБА_1 проходив навчання у Академії МВС СРСР, яка знаходилась у м. Москва. На навчання до Академії був направлений з посади начальника карного розшуку Шевченківського районного відділу внутрішніх справ міста Києва. Під час навчання в Академії, у період з 04 грудня 1990 року по 02 лютого 1991 року, позивач перебував у відрядженні на території Ошської області Киргизької РСР, де у складі слідчо-оперативної групи МВС СРСР, ніс службу по охороні громадського порядку та розкриттю злочинів під час міжнаціонального конфлікту (конфлікт в Ошській області між місцевими узбеками і киргизами через земельні ділянки на межі двох держав) в умовах надзвичайного стану.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР № 795- 173 від 25.09.1989, оголошеної наказом МВС СРСР від 18.10.1989 № 0169, з 04.12.1990 по 02.02.1991 виконував службові обов'язки по охороні громадського порядку та розкриттю злочинів на території Ошської області Киргизької ССР в умовах надзвичайного положення, позивач користується пільгами передбаченими для учасників бойових дій, що підтверджується відповідною довідкою Заступника керівника слідчо-оперативної групи МВС СРСР полковника внутрішньої служби від 30.01.1991 ОСОБА_2

03.09.2018 позивач звернувся із заявою до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві про встановлення статусу учасника бойових дій.

Листом № ЛК-К-2406-оп/125/05/26-2018 від 02.10.2018 Головне управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві відмовило позивачу у встановленні статусу учасника бойових дій, з тих підстав, що перелік держав, періоди бойових дій, категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України, а згідно постанови № 63 від 08.02.1994 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Ошська область Киргизької РСР у переліку держав і періодів бойових дій на їх території не значиться, а отже правових підстав для встановлення статусу учасника бойових дій немає.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (надалі по тексту також - Постанова № 63) затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців МВС СРСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на території, у якому не передбачена Ошська область Киргизької РСР.

Так, воєнний час оголошується відповідно до чинного законодавства відповідної країни. На території Союзу Радянських Соціалістичних Республік у 1988-1991 роках воєнний час не оголошувався.

Як убачається з переліку держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 63, у ньому дійсно відсутня Киргизька РСР.

Проте, у вказаному переліку міститься вказівка, що бойові дії велися і в інших країнах після грудня 1979 року.

Отже, під визначенням «інші країни після 1979 року», яке міститься в постанові № 63, слід розуміти у тому числі колишній Союз PCP.

Суд звертає увагу на те, що 24.08.1991 внаслідок проголошення України незалежною демократичною державою, Україна стала незалежною державою, по відношенню до будь-якої країни, в тому числі і по відношенню до колишнього Союзу РСР, а тому, ураховуючи те, що визначення «інші країни після 1979 року» міститься в постанові № 63, яка прийнята у відповідності до законодавства незалежної держави України, термін «інші країни» слід розуміти по відношенню саме до незалежної держави Україна, а не по відношенню до колишнього Союзу РСР.

Слід зазначити, що в примітці 6 до пункту «інші країни після грудня 1979 року» встановлено, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялись військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

На відміну від інших приміток до цього пункту даної постанови, у яких безпосередньо зазначено, що вони поширюються на обмежене коло осіб, примітка 6 до пункту «інші країни після 1979 року» лише встановлює, про надання пільг військовим фахівцям, які направлялись Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР, при цьому, зазначена примітка 6 не обмежує коло осіб на яких розповсюджується термін «інші країни після грудня 1979 року».

Слід також враховувати, що загальновідомими є факти про те, що в період, який передував відокремленню колишніх союзних республік Союзу РСР та створення на їх території незалежних держав, а саме з 1988 по 1991 роки в СРСР відбувались масові заворушення та безпорядки, які супроводжувались людськими жертвами серед громадського населення та постраждалими серед працівників правоохоронних органів та військовослужбовців. Збройні сили СРСР і органи внутрішніх справ в даних регіонах виконували бойові завдання, метою яких був захист мирного населення та приборкання конфліктуючих сторін (конфлікт в Ошській області між узбеками і киргизами через земельні ділянки на межі двох держав). На час існування Союзу РСР та партійної ідеології, яка панувала в той період, не визнавалось, що в союзних республіках могли вестись бойові дії, і реальна інформація про їх наслідки замовчувалась.

Зазначені факти були неодноразово відображені у засобах масової інформації та відповідачем під час розгляду справи не спростовано.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що хоча Киргизька РСР (Ошська область) не включена в перелік держав і періодів бойових дій на їх території, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 63, позивачем підтверджено, що він направлявся у даний регіон та виконував завдання в умовах надзвичайного стану та при збройних конфліктах.

Постановою Кабінету Міністрів України № 16 від 13.01.1995 «Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту», затверджено Положення про Комісію з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій (надалі по тексту також - Положення).

Комісія з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій створюється у міністерстві та відомстві для розгляду заяв громадян, які працювали на підприємствах, в установах та організаціях відповідних міністерств і відомств і були направлені ними на роботу за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР в держави, де в цей період велися бойові дії. (п. 1 Положення)

Згідно п. 3 цього Положення Комісія зобов'язана приймати до розгляду заяви громадян про їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; реєструвати заяви у спеціальній книзі обліку; інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії. Якщо виникає потреба у додаткових документах, що підтверджують статус заявника, Комісія робить запит до відповідних архівних установ, про що повідомляє заявника; розглядати заяви громадян, що надійшли до Комісії, у тримісячний термін.

Виходячи з системного аналізу вказаних вище правових норм та обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач при розгляді заяви ОСОБА_1 про встановлення статусу учасника бойових дій дійшов до передчасного висновку, не в повному обсязі прийняв до уваги надані позивачем документи, не проаналізував їх зміст, не врахував факт відрядження позивача під час навчання в Академії МВС СРСР до Киргизької РСР, з формальних підстав, листом повідомив про відсутність підстав для встановлення позивачу статусу учасника бойових дій, в зв'язку з тим, що така Республіка не входить до переліку держав, де велись бойові дії.

Таким чином, суд вважає, що дії відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій є протиправними.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача на підставі поданих документів надати статус учасника бойових дій та видати відповідне посвідчення встановленого зразка, суд вважає за необхідне зазначити таке.

У випадку, коли закон встановлює повноваження суб'єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов'язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

У разі, коли ж суб'єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Важливо розуміти, що дискреційні повноваження - це, насамперед, сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Під дискреційними повноваженнями суд розуміє сукупність прав та обов'язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за органом виконавчої влади, які він застосовує на власний розсуд. Наділивши орган виконавчої влади дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу певну свободу розсуду при прийнятті рішення.

Таким чином, суд не наділений повноваженнями підміняти собою суб'єкт владних повноважень при прийнятті певного рішення та не може втручатись у дискреційні повноваження такого суб'єкта.

Втручання суду в повноваження суб'єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб'єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Оскільки прийняття рішення про встановлення статусу учасника бойових дій є дискреційним обов'язком органів МВС України, та ураховуючи ту обставину, що відмова у встановленні відповідного статусу оформлюється рішенням (протоколом) комісії, а відповідач у даній справі лише листом повідомив про відсутність підстав для встановлення позивачу статусу учасника бойових дій, отже суб'єктом владних повноважень не було прийнято відповідного рішення у розумінні вимог законодавства, а також не розглядав інших поданих документів разом із заявою, суд позбавлений можливості встановити чи виконав позивач всі приписи законодавства для його прийняття та чи має позивач підстави для встановлення статусу учасника бойових дій.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши наявні у справі докази, а також проаналізувавши наведені вище законодавчі норми, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 90, 241 - 247, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати дії Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій протиправними.

Зобов'язати Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення статусу учасника бойових дій від 03.09.2018 у встановленому законодавством порядку.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко