Справа № 826/14974/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

27 березня 2019 року №826/14974/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Огнивому Д.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
про зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просить суд зобов'язати Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з моменту звернення за призначенням, а саме з 11.06.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до відповідача за призначенням пенсії за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 06.08.2018 №53263 відмовило позивачеві в призначенні пенсії з посиланням на недостатню кількість стажу для призначення такої пенсії. Позивач, в свою чергу, вважає таке рішення відповідача протиправним та таким, що не ґрунтується на дослідженні документів позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.09.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі №826/14974/18 та запропоновано відповідачу в п'ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду відзив на позовну заяву.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечував, обґрунтовуючи це тим, що згідно з документами, які були надані позивачем для призначення пенсії, загальний стаж останнього складає 37 років 5 місяців і 7 днів, з яких пільговий стаж лише 14 років 8 місяців та 7 днів, що є недостатнім для призначення пенсії на пільгових умовах.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій наголосив, що окрім стажу вислуги років, позивач ще має стаж відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за періоди з 16.12.2003 по 06.09.2005, з 28.05.2009 по 08.07.2013 механіка плавучого крану та машиніста плавучого крану. Вказані посади передбачені пунктами 28.3-4а та 28.3-4б Списку №2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" №36. Вказана інформація узгоджується з інформацією, наявною в трудовій книжці. Таким чином, пільговий стаж позивача відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 9,5 років, який відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» сумується зі стажем вислуги років та в цілому складає 24 роки.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п'ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 12.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та додав до неї копію трудової книжки та довідки, виданої приватним акціонерним товариством «Суднопідйом» від 11.06.2018 №11/06/18-1.

Разом з тим, листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 06.08.2018 №53263/02 позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умов з посиланням на те, що пільговий стаж ОСОБА_1 складає лише 14 років 8 місяців та 7 днів, оскільки посади змінного механіка та машиніста плавучого крану пунктом «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не передбачені.

Позивач, не погоджуючись із таким рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернувся до суду з даним позовом.

Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачається, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз'їзних, приміського і внутріміського сполучення).

Відповідно до пункту «г» статті 55 зазначеного Закону право на пенсію за вислугу років мають чоловіки механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом другим пункту 2.1 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»» в редакції на час звернення позивача за призначенням пенсії, до заяви про призначення пенсії додається, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Зі змісту вказаної норми права вбачається, що довідки мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період, що визначає його право на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 06.08.2018 №53263/02, відповідачем встановлено, що ОСОБА_1 працював у Публічному акціонерному товаристві «Київський річковий порт» з 01.09.1980 по 25.07.1981, з 21.01.1981 по 02.11.1981, з 27.01.1984 по 28.02.1996 на посаді кранівника-слюсаря ремонтника та з 03.03.1999 по 11.07.2001 на посаді докера-механізатора, так, вислуга років за вказані періоди роботи відповідачем не заперечується та зазначено, що за вказані періоди позивач має вислугу років в обсязі 14 років, 8 місяців та 7 днів.

Разом з тим, матеріали справи також свідчать, що позивач з 16.12.2003 по 06.09.2005 та з 28.05.2009 по 08.07.2013 працював механіком плавучого крану та машиністом плавучого крану (вказане підтверджується копією трудової книжки та довідкою приватного акціонерного товариства «Суднопідйом» від 11.06.2018 №11/06/18-1).

Однак, як вбачається з листа відповідача від 06.08.2018 №53263/02 вказаний вище період роботи позивача на посадах механіка та машиніста плавучого крану до пільгового стажу відповідачем не зараховано, проте, про наявність вказаного стажу також зазначено в наведеному вище листі від 06.08.2018 №53263/02, тобто, сам факт роботи позивача на вказаних посадах відповідачем не заперечується, однак стаж такої роботи до пільгового стажу не зарахований.

Разом з тим, суд не погоджується з такою позицією Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо не зарахування стажу позивача на посадах механіка та машиніста плавучого крану до пільгового, з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини шостої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Так, пунктами 28.3-4а та 28.3-4б Списку №2, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, який був чинним станом на момент роботи позивача на посадах механіка та машиніста плавучого крану в періоди з 16.12.2003 по 06.09.2005 та з 28.05.2009 по 08.07.2013, вказані посади затверджено як такі, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У довідці приватного акціонерного товариства «Суднопідйом» від 11.06.2018 №11/06/18-1 також зазначено, що ОСОБА_1 за вказаний період роботи (з 16.12.2003 по 06.09.2005 та з 28.05.2009 по 08.07.2013), працював повний робочий день, інших робіт не виконував, у відпустках без збереження заробітної плати не знаходився.

Таким чином, суд приходить до висновку, що період роботи позивача механіком плавучого крану та машиністом плавучого крану з 16.12.2003 по 06.09.2005 та з 28.05.2009 по 08.07.2013 підлягає взаємозарахуванню до стажу який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічна позиція щодо можливості проведення взаємного зарахування періодів роботи, передбачених статтями 13, 14 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» висловлена в постанові Верховного Суду від 28.08.2018 по справі №520/5341/17.

У рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути спів мірними з нею.

Частиною другою статті 46 Конституції України передбачено, що право на соціальний захист гарантується, у тому числі, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Так, з правом на соціальний захист кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов'язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Отже, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих підстав).

Таким чином, проаналізувавши вказані обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що рішення відповідача, оформлене листом від 06.08.2018 №53263/02 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років на пільгових умовах ОСОБА_1 є протиправним.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Отже, перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши, надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що для належного захисту прав позивача доцільним буде вийти за межі позовних вимог та визнати противною та скасувати відмову Головного управління пенсійного фонду України в місті Києві в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком №2, оформлену листом від 06.08.2018 №53263/02.

При цьому, суд зазначає, що згідно з приписами частини першої статті 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах від 12.06.2018, отже, саме з цього моменту позивачеві повинна бути призначена пенсія за вислугу років на пільгових умовах.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 72-77, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Вийти за межі позовних вимог та визнати противною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1, оформлену листом від 06.08.2018 №53263/02.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років із врахуванням пільгового стажу 16.12.2003 по 06.09.2005 та з 28.05.2009 по 08.07.2013.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 16, ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704, 80 (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.