Справа № 210/4691/16-а(2-а/210/12/18)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2019 року м. Дніпросправа № 210/4691/16-а(2-а/210/12/18)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року в адміністративній справі № 210/4691/16-а (2-а/210/12/18) (головуючий суддя 1-ї інстанції Хлистуненко О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Новобузького районного військового комісаріату Міністерства оборони України, Миколаївського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про зобов`язання прийняти рішення або вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач 19.10.2016 року звернулась до Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Новобузького районного військового комісаріату Міністерства оборони України, в якому просила зобов`язати відповідача прийняти рішення про надання її сину - ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , статусу учасника бойових дій, та видати їй посвідчення учасника бойових дій - ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є матір`ю ОСОБА_2 , який був призваний на військову службу за мобілізацією 06.08.2014 року до військової частини пп НОМЕР_1 та звільнений в запас з військової частини пп НОМЕР_2 12.09.2015 року, 23.10.2015 року прийнятий на військовий облік до відповідача. 04.12.2015 року ОСОБА_2 трагічно загинув. За життя син позивача надав всі необхідні документи для призначення йому статусу учасника бойових дій. Однак, на звернення до відповідача, позивач отримала відмову у зв`язку зі смертю сина.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Миколаївський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачі - ІНФОРМАЦІЯ_2 та Новобузький районний військовий комісаріат Миколаївської області подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Учасники справи повідомлені належним чином про дату та місце розгляду справи.

В апеляційній скарзі представник позивача просив суд розглянути справу за відсутності позивача.

Відповідачі не заявили суду клопотань про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу, встановила наступне.

ОСОБА_2 , син позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був призваний на військову службу за мобілізацією до військової частини пп НОМЕР_1 та звільнений в запас з військової частини пп НОМЕР_2 від 12.09.2015 року згідно наказу командира військової частини пп НОМЕР_2 від 12.09.2015 року №190. Прийнятий на військовий облік в Новобузький РВК 23.10.2015 року (а.с. 9, 49, 50).

Крім того, з довідки військової частини - польової пошти від 10.11.2015 року №4247 вбачається, що солдат ОСОБА_2 , у період з 15.11.2014 року по 11.09.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (підстава довідки: витяг з наказу сектору «А» №115 від 15.11.2014 року, витяг з наказу керівника сектору «А» №257 від 11.09.2015 року) (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7).

Позивач - мати ОСОБА_2 14.02.2016 року звернулась до Військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_5 з заявою про надання ОСОБА_2 статусу учасника АТО, який загинув після демобілізації 04.12.2015 року (а.с.11).

Листом Військового комісару Новобузького РВК від 26.04.2016 року №1423 ОСОБА_1 повідомлено, що за життя син не надав всіх необхідних документів для розгляду про визначення учасника бойових дій, а законодавством не передбачено видачу посвідчення учасника бойових дій померлій особі, так як згідно статті 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті (а.с.12).

Не погодившись з таким рішенням та діями ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 оскаржила його до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що Новобузький районний військовий комісаріат Міністерства оборони України не наділений повноваженнями, щодо надання особам статусу учасника бойових дій та видання відповідних посвідчень. Позовні вимоги до співвідповідача Миколаївського обласного військового комісаріата Міністерства оборони України були відсутні.

При вирішенні справи суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Стосовно позовних вимог до Новобузького районного військового комісаріату Міністерства оборони України колегія суддів зазначає наступне.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них, є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі за текстом - Закон №3551).

Відповідно до статті 5 вказаного Закону, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до пункту 19 Закону №3551 учасниками бойових дій визнаються особи: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Відповідний Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 (далі за текстом - Порядок №413).

Так, пунктом 5 Порядку №413 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що рішення про надання статусу учасника бойових дій приймається комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС .

Згідно з пунктом 1 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 травня 2015 року №200 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій створюються в Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_3 , військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим, обласних та Київському міському військових комісаріатах.

Також Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, створюються в Генеральному штабі Збройних Сил України та командуваннях видів Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 9 вказаного положення на Комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, звільнених зі Збройних Сил (які набули право на отримання статусу під час проходження військової служби (роботи) у Збройних Силах), колишніх партизанів та підпільників - за місцем їх реєстрації (перебування на військовому обліку).

Таким чином, відповідно до вказаного положення у Новобузькому, як районному, військовому комісаріаті Міністерства оборони України відповідна комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій не створювалась та районний військовий комісаріат не наділений повноваженнями щодо надання особам статусу учасника бойових дій та видання відповідних посвідчень.

Крім того, у відповіді ІНФОРМАЦІЯ_5 26.04.2016 року за №1423 позивачу роз`яснено, що законодавством не передбачено видачу посвідчення учасника бойових дій померлій особі, так як згідно статті 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті (а.с.12).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

З тексту адміністративного позову вбачається, що позивач вважає порушеними права її померлого сина - ОСОБА_2 , а саме відмовою відповідача у присвоєнні її померлому сину статусу учасника бойових дій та видачі відповідного посвідчення.

Відтак, позивач просить про захист прав померлої особи, що не передбачено діючим законодавством.

Позивач в позові та апеляційній скарзі посилається на ту обставину, що її син за життя надав всі необхідні документи для призначення йому статусу учасника бойових дій, проте відповідач сину статус учасника бойових дій не надав, а також відмовив їй у наданні такого статусу її померлому сину.

Колегія суддів звертає увагу, що статус учасника бойових дій є індивідуальним статусом, присвоюється конкретній особі. Законодавством не передбачено присвоєння вказаного статусу померлій особі.

Згідно пункту 9 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302 посвідчення і нагрудні знаки вручаються особисто ветеранам війни та іншим особам, на яких поширюється чинність Закону №2262, або за їхнім дорученням рідним чи іншим особам, за що вони розписуються у відповідних документах.

Посилання апелянта на ту обставину, що відмова відповідача у присвоєнні її померлому сину статусу учасника бойових дій позбавила її можливості отримати пільги та соціальні гарантії, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки надання гарантій позивачу не є предметом даного позову, і взагалі, позивач до відповідачів із заявою про надання їй будь-яких пільг або гарантій не зверталась.

Стосовно позовних вимог до Миколаївського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України суд зазначає наступне.

Суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні зазначив, що до канцелярії суду 21.07.2017 року представником позивача подано заяву про залучення іншої особи як співвідповідача, тобто другого відповідача, Миколаївського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України. Ухвалою суду від 17 серпня 2017 року залучено до участі в якості співвідповідача Миколаївський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України. Однак, представником позивача позовні вимоги уточнено не було, тобто фактично під час розгляду справи позовні вимоги до співвідповідача Миколаївський обласний військовий комісаріат Міністерства Оборони України були відсутні.

В апеляційній скарзі представник позивача зазначає, що на її думку, після залучення іншої особи як співвідповідача, до цієї особи автоматично висуваються такі саме позовні вимоги, як і до основного відповідача.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.4 частини 5 статті 160 КАС України в адміністративному позові зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Будь-яких позовних вимог та їх обґрунтування до Миколаївського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України позивачем у письмовому вигляді не викладалось.

Відповідно до норм Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, вказаних вище (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), у Миколаївському обласному військовому комісаріаті Міністерства оборони України діє відповідна комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій.

Пунктом 4 Порядку №413 визначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 6 Порядку №413 для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники установ, закладів у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Згідно з пунктом 8 Порядку №413 у разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії чи керівником підприємства, установи, організації до міжвідомчої комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особа може самостійно звернутися до таких комісій.

Солдат ОСОБА_3 не отримував посвідчення учасника бойових дій у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 та відповідні документи не подавались, що підтверджується листом військової частини - польової пошти НОМЕР_2 від 11.09.2015 року (а.с.51).

Таким чином, командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу), де проходив службу ОСОБА_2 , до відповідної комісії не подавалися документи, необхідні для надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_2 ..

Також, сам позивач не скористався правом, передбаченим пунктом 8 Порядку №413, та самостійно не звертався до відповідної комісії Миколаївського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України із заявою та відповідними документами щодо надання йому статусу учасника бойових дій.

Таким чином, позовні вимоги до Миколаївського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України є передчасними та задоволенню не підлягають.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року в адміністративній справі № 210/4691/16-а залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 грудня 2018 року в адміністративній справі № 210/4691/16-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак