Справа № 300/116/19
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" березня 2019 р. справа № 300/116/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:
судді Біньковської Н.В.,
секретаря судового засідання Хоми О.В.,
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання до їх вчинення, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Галицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій щодо відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій на день призначення та зобов'язання нарахувати і виплатити грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій на день призначення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно, в порушення пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, Закону України «Про позашкільну освіту», відмовлено у виплаті при призначенні пенсії за віком грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій на день призначення. Вважає, що оскільки її стаж в закладах позашкільної освіти становить понад 30 років, будь-яку пенсію вона не отримувала, тому має законне право на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Ухвалою від 06.03.2019 суд перейшов до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву в якому стосовно заявлених позовних вимог заперечив. Вважає правомірною відмову позивачу у виплаті грошової допомоги, оскільки Переліком установ, організацій і посад, які дають право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993, посада викладача фортепіано і концертмейстера в позашкільних закладах освіти не передбачена. Посада яку займає позивач, не відноситься до тих, що дають право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а період роботи не підлягає зарахуванню до страхового стажу, що дає право на отримання грошової допомоги.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Просить позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні стосовно позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов. Просить в задоволенні позову відмовити.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
ОСОБА_1, 02.01.1960 народження, 21.08.2018 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Згідно протоколу 856 від 27.08.2018 ОСОБА_1 призначено таку пенсію.
Згідно записів трудової книжки позивач працювала:
- викладачем фортепіано в Рогатинській дитячій музичній школі з 01.08.1981 по 10.10.2001;
- викладачем по класу фортепіано і концертмейстера в Рогатинській дитячій школі мистецтв ім.Б.Кудрика з 01.09.2007 по теперішній час (а.с.15).
У відповідності до розрахунку страхового стажу, вказані періоди роботи зараховані відповідачем до страхового стажу позивача при призначенні пенсії.
21.11.2018 за наслідками розгляду звернення позивача від 09.11.2018, відповідачем відмовлено у виплаті позивачу грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с.10-12).
Позивачу розяснено, що посада викладача у позашкільних навчальних закладах не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, тому період роботи на посаді викладача фортепіано в Рогатинській дитячій школі мистецтв та викладача в Рогатинській дитячій школі мистецтв ім.Б.Кудрика не можуть бути зараховані до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років. Також відповідач зазначив, що відповідно до 2 Примітки названого Переліку, Переліку закладів, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Ради міністрів СРСР від 17.12.1959 №1397, до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років можна зарахувати період роботи позивача на посаді викладача фортепіано в Рогатинській дитячій музичній школі, однак через відсутність записів у трудовій книжці про перейменування Рогатинської дитячої музичної школи в Рогатинську дитячу школу мистецтв неможливо обчислити стаж роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років, а отже і право на виплату грошової допомоги.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась із позовом до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах, державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" - статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ від 23.11.2011р. №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати.
Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р. №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Відповідно до пункту 5 зазначеного Порядку грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати (пункти 6, 7 Порядку).
Таким чином, умовами виплати грошової допомоги при призначенні пенсії за віком у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення є: робота на час досягнення особою пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону України "Про, загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", в закладах та установах, державної або комунальної форми власності; робота на посадах, праця на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" - статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; наявність страхового стажу (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах; не отримання до цього особою будь-якої пенсії.
Статтею 26 Закону України "Про, загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, зокрема, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років. До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку: 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.
Згідно з пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, незалежно від віку після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років.
Відповідно до статті 10 Закону України «Про освіту» невідємними складниками системи освіти є, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_2, спеціалізована освіта.
Метою позашкільної освіти є розвиток здібностей дітей та молоді у сфері освіти, науки, культури, фізичної культури і спорту, технічної та іншої творчості, здобуття ними первинних професійних знань, вмінь і навичок, необхідних для їх соціалізації, подальшої самореалізації та/або професійної діяльності. Здобуття позашкільної освіти забезпечується закладами позашкільної освіти різних типів, форм власності та підпорядкування, іншими закладами освіти, сімєю, громадськими обєднаннями, підприємствами, установами, організаціями та іншими юридичними і фізичними особами. Державні заклади позашкільної освіти утворюються центральними органами виконавчої влади та фінансуються за кошти державного бюджету. Інші заклади позашкільної освіти утворюються органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, у тому числі релігійними організаціями, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку, іншими юридичними і фізичними особами, за наявності необхідної матеріально-технічної та науково-методичної бази, педагогічних та інших працівників (частини 1, 3, 4 статті 14 ЗУ «Про освіту»).
Відповідно до статті 5 Закону України "Про позашкільну освіту" структуру позашкільної освіти становлять: позашкільні навчальні заклади; інші навчальні заклади як центри позашкільної освіти у позаурочний та позанавчальний час, до числа яких належать: загальноосвітні навчальні заклади незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, професійно-технічні та вищі навчальні заклади I-II рівнів акредитації; гуртки, секції, клуби, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об'єднання на базі загальноосвітніх навчальних закладів, міжшкільних навчально-виробничих комбінатів, професійно-технічних та вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації; клуби та об'єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші навчальні заклади, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов'язана із функціонуванням позашкільної освіти.
Згідно постанови Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 №1397 робота на посаді викладача в музичній школі давала право на пенсію за вислугу років.
У відповідності до статті 12 Закону України «Про позашкільну освіту», Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 №433, до позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хереографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші).
Частиною 4 статті 21 Закону України "Про позашкільну освіту" визначено право педагогічних працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.
Згідно з пунктом 3 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Закону України "Про позашкільну освіту" до приведення законів України, інших нормативно-правових актів у відповідність до цього Закону вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, в позашкільних навчальних закладах право на пенсію за вислугу років мають право громадяни, які працювали на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідувачі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Втім, постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000р. №963 затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників до яких віднесено, зокрема, посади викладача позашкільного навчального закладу.
Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ) як джерело права.
ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов'язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов'язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
З огляду на проаналізовані норми законодавства, суд дійшов висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право на отримання пенсії за вислугу років. Отже, стаж роботи викладачем та концертмейстером в дитячій музичній школі, школі мистецтв має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.
Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією, висвітленою в постанові ОСОБА_3 Верховного Суду по справі №442/456/17 (876/5312/17) від 30.01.2019.
Як слідує з матеріалів справи та підтверджується трудовою книжкою, позивач з 01.08.1981 по 10.10.2001 працювала викладачем фортепіано в Рогатинській дитячій музичній школі, з 01.09.2007 по теперішній час працює викладачем по класу фортепіано і концертмейстера в Рогатинській дитячій школі мистецтв ім.Б.Кудрика. Таким чином, страховий стаж роботи позивача на посаді викладача у позашкільному навчальному закладі, тобто на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" - статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", станом на день призначення пенсії за віком становив понад 30 років. До призначення пенсії за віком позивач не отримувала будь-якої іншої пенсії.
Отже, при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідача були відсутні підстави для невиплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення. Відтак, відмова відповідача у призначенні такої грошової допомоги та її виплати позивачу є протиправною.
Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
При цьому, суд звертає увагу на помилковість доводів представника відповідача щодо належності Рогатинської дитячої школи мистецтв ім.Б.Кудрика до закладів культури, а не позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, оскільки такі твердження суперечать положенням Закону України «Про освіту», Закону України «Про позашкільну освіту», Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 №433, Закону України «Про культуру».
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Визнати протиправними дії Галицького обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
Зобов'язати Галицьке обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, відповідно до п.7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Галицького обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, вул. Крип'якевича 2, м. Рогатин, Івано-Франківська область, 77000),

Галицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (, вул. Шевченка 10, м. Галич, Івано-Франківська область, 77101).

Суддя /підпис/ ОСОБА_5

Рішення складене в повному обсязі 29 березня 2019 р.