Справа № 0240/3578/18-а
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/3578/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Франовська К.С.

21 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Франовської К.С.

суддів: Сушка О.О. Кузьменко Л.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченка Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року (час ухвалення рішення та дата складення повногот тексту- не зазначені, місце ухвалення рішення- м.Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу і зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі - ГУ Держгеокадастр у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 21 вересня 2018 року, яким йому відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності ); зобов'язання повторно розглянути клопотання із урахуванням висновків суду викладених в судовому рішенні та надати дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, як члену фермерського господарства "Озерне-2015" (за межами населеного пункту, державної форми власності ).

Позов мотивований тим, що відповідач тричі розглядав його клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки і тричі безпідставно відмовляє у наданні такого дозволу. Позивач вважає, що така відмова суперечить статті 118 Земельного кодексу України, якою передбачено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розробку технічної документації щодо відведення земельної ділянки у власність, яких на момент надання відмови не існувало. Окрім того, позивач вказує, що відповідачем не прийнято до уваги правові висновки Верховного суду України від 10.12.2013 №21-358а13, від 07.06.2016 №820/3507/15, від 11.10.2016 №806/3787/13-а, які мають обов'язковий характер в застосуванні норм матеріального права у яких зазначено, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність в подальшому. Тому формальні підстави в ненаданні дозволу свідчать про зловживання своїм обов'язком.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ №2-12500/15-18-СГ від 21.09.2018 р. Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про відмову у наданні дозволу ОСОБА_2 на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності ).

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 20.09.2017 р. про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності ) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачу правомірно відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, оскільки у позивача відсутнє право користування на земельну ділянку, на яку він бажає отримати дозвіл на розробку технічної документації, відтак, відсутні підстави надавати такий (дозвіл). Окремо вказано на те, що член фермерського господарства може отримати земельну ділянку у власність, у разі якщо вона була надана раніше йому у користування. Однак , спірна земельна ділянка надавалась у користування не фермерському господарству, а ОСОБА_3, відтак саме останній може отримати її у власність. З приводу вимоги позивача надати дозвіл, то відповідач, вказуючи на позиції Верховного Суду та Європейського Суду зазначає, що питання щодо надання дозволу є виключною компетенцією відповідача, а тому є безпідставною.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановив суд, 20.09.2017 член фермерського господарства "Озерне-2015", учасник АТО ОСОБА_2 звернувся Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області кадастрові номера 174 та 175, що перебувають в оренді ОСОБА_3, який є головою ФГ "ОЗЕРНЕ -2015".

03.11.2017 р. листом за вих. №КО-18929/0-9718/6-17 відповідач відмовив у наданні дозволу з підстав, що позивачем не надано документів, які підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або про наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 24.01.2018 по справі №802/2143/17-а адміністративний позов задоволено частково, - визнано протиправною бездіяльність щодо розгляду клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах для ведення фермерського господарства на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та зобов'язано розглянути клопотання ОСОБА_2

На виконання постанови суду та за наслідком повторного розгляду клопотання позивача, управління листами від 21.02.2018 за №КО-18928/0-585/0/95-18 та від 12.02.2018 №КО-18929/0-442/0/95-18, повідомило, що земельні ділянки надавались у користування голові ТОВ "Озерне-2015" ОСОБА_3 Відтак, посилаючись на положення частини 7 статті 118 ЗК України, відмовило у наданні дозволу у зв'язку з невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, схем землеустрою, які містяться в проекті землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки.

Не погоджуючись із такими відмовами, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду із позовом, за наслідком розгляду якого 17.09.2018 р. у справі №802/1179/18-а такий задоволено частково визнано протиправними відмови у не наданні дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов'язано повторно розглянути клопотання із урахуванням правової оцінки , наданої судом у рішенні.

На виконання даного рішення суду, Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області розглянуто клопотання і прийнято наказ №2-12500/15-18-СГ від 12.09.2018 р., яким відмовлено в наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності) з підстав , що у ОСОБА_2 відсутнє право користування даною земельною ділянкою.

Суд встановив, що позивач, на підставі положень ст.ст.22 ч.3, 31, 32, 79-1, 84ч.1,118, 121, 122 ч.4 ЗК України звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах на території Вербівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту, державної форми власності) за кадастровими номерами НОМЕР_1 (НОМЕР_3) та НОМЕР_2 (НОМЕР_4), орендарем яких є керівник ФГ "Озерне-2015" ОСОБА_3

Як вбачається із змісту наказу, відмова Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області обґрунтована посиланням на ст.13 Закону України "Про фермерське господарство", ч.5 ст.116 Земельного кодексу України та на висновки Верховного суду , викладені у постанові від 19 червня 2018 року у справі №816/1920/17 і мотивована тим, що бажана земельна ділянка перебуває у користуванні іншої особи- ОСОБА_3 і лише йому може бути передана у власність.

Задовольняючи позов в частині вимог щодо визнання протиправним прийнятого відповідачем наказу та його скасування, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення технічної документації не ґрунтується на нормах закону, відтак є протиправною та, відповідно, підлягає скасуванню.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (частина п'ята статті 116 Земельного кодексу України).

Положенням ст. 13 Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 № 973-IV (далі - Закон № 973-IV) передбачено, що члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

Статтею 26 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 № 858-IV встановлено, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Згідно з частиною 1 статті 121 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Частиною 1 статті 31 ЗК України встановлено, що землі фермерського господарства можуть складатися із:

а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі;

б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності;

в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю) (ч.2 ст.31 ЗК України).

Відповідно до частини 1 статної 32 ЗК України, громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Відповідач, відмовляючи у затвердженні проекту землеустрою, посилається саме на те, що бажані земельні ділянки перебувають у користуванні іншої особи ( ОСОБА_3.), а відтак не підлягають передачі у приватну власність членам такого господарства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що норми статей 31 та 32 ЗК України є самостійними та регулюють різні випадки передачі членам фермерських господарств у власність земельних ділянок.

Так, стаття 31 ЗК України визначає право члена фермерського господарства на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), за рахунок, зокрема земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди (пункт 3 частини першої статті 31 ЗК України).

Стаття 32 ЗК України визначає право члена фермерського господарства на одержання безоплатно у власність земельної ділянки, вже наданої йому у користування.

У даному випадку позивач, як член фермерського господарства, скористався своїм правом на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю), за рахунок, зокрема земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди, саме в порядку статті 31 ЗК України.

Виходячи зі змісту ст. ст. 1, 5, 7, 8, 12 Закону України "Про фермерське господарство", після одержання державного акта на право приватної власності чи користування землею або укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство з дати державної реєстрації набуває статусу юридичної особи, та з цього часу обов'язки власника чи землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Отже, у даній справі, з дня державної реєстрації фермерського господарства як юридичної особи відбулась заміна орендаря у відносинах, щодо яких виник спір, а саме фізична особа - фермер вибув з спірних правовідносин оренди земельних ділянок, натомість його місце у спірних договірних правовідносинах в силу наведених вище вимог статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону України "Про фермерське господарство" зайняло створене ним фермерське господарство як орендар по укладеним договорам оренди землі.

Відтак, безпідставними є твердження відповідача про те, що зазначені позивачем земельні ділянки перебувають у користуванні іншої особи, ОСОБА_3 і до припинення права користування питання передачі їх у власність порушуватись не може.

Саме це є відмінним у правовідносинах, що виникли у даній справі, від правовідносин, що стали предметом розгляду судами у справі №816/1920/17, оскільки зазначені земельні ділянки не знаходяться у постійному користуванні ОСОБА_3

Тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про визнання протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки, з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) 3,3 в умовних кадастрових гектарах підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на таке.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" №. 30985/96).

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; у рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що дотримано судом першої інстанції.

З огляду на наведене, апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 березня 2019 року.

Головуючий Франовська К.С.

Судді Сушко О.О. Кузьменко Л.В.