Справа № 826/152/18
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2019 року № 826/152/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №С 76210-13 від 24.06.2017,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1.) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві (далі - відповідач та/або контролюючий орган) та просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві №7621-13 від 24.06.2017 року в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов'язання податок на нерухоме майно в сумі 30 422, 43 грн.;

- зобов'язати Головне управління Державної фіскальної служби України у місті Києві провести повторно перерахунок податкового зобов'язання ОСОБА_1 податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/152/18 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, мотивуючи позовні вимоги позивач вказує про порушення контролюючим органом порядку та строку розгляду її звернення (заява від 12.09.2017 року, доповнення від 14.09.2017 року та повторна заява від 07.11.2017 року).

Крім цього, ОСОБА_1 вказує про порушення статті 266 Податкового кодексу України, розділу 3 наказу Міністерства фінансів України №1204 від 28.12.2015 року про затвердження Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платниками податків.

Також, позивач стверджує, що відповідачем при здійсненні розрахунку протиправно не враховано обставини, які викладені у заяві від 12.09.2017 року щодо зменшення площі садового будинку з 513,5 м2 на 487,6 м2.

Поряд з цим, ОСОБА_1 посилається на рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у місті Києві», за змінами внесеними рішенням Київської міської ради №791/1795 від 22.12.2016 року.

Водночас, позивач зазначає, що не погоджується з посиланням Державної фіскальної служби України про пропуск строку оскарження податкового повідомлення-рішення №7621-13 від 24.06.2017 року, викладеному у рішенні №16952/Г/99-99-11-02-01-14 від 19.12.2017 року, прийнятого за наслідком розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення №7621-13 від 24.06.2017 року.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, які викладені в письмовому відзиві на позовну заяву, що долучений до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

24.06.2017 року Головним управлінням Державної фіскальної служби України місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №7621-13, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачений фізичною особою, які є власниками об'єктів житлової нерухомості в сумі 30 422, 43 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Не погоджуючись зі спірним рішенням позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України, за наслідком розгляду якої рішенням №16952/Г/99-99-11-02-01-14 від 19.12.2017 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює податковий кодексу України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України).

Положення підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України визначають, що базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.41 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

В розрізі приписів пункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об'єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об'єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об'єктом оподаткування.

При цьому, згідно з нормами підпункту 266.4.3 пункту 266.4 статті 266 Кодексу пільги з податку, передбачені підпунктами 266.4.1 та 266.4.2 цього пункту, для фізичних осіб не застосовуються, зокрема, до об'єкта/об'єктів оподаткування, якщо площа такого/таких об'єкта/об'єктів перевищує п'ятикратний розмір неоподатковуваної площі, встановленої підпунктом 266.4.1 цього пункту.

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 №71-VIII, згідно з яким, зокрема, статтю 266 Податкового кодексу України викладено в іншій редакції та введено новий вид податку - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Також, з 01.01.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року №909-VІІІ, згідно з яким підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, станом на 2016 рік) викладено у такій редакції: ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Пунктом 12.3 статті 12 ПК України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно з рішенням Київської міської ради 23.06.2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у місті Києві», за змінами внесеними згідно з рішенням Київської міської ради від 11.02.2016 року №103/103, встановлено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування (п. 5.1.).

Ставка податку для об'єктів житлової нерухомості для усіх місць розташування (зональності) встановлюються у таких розмірах - «інші» - 1 відсоток.

Поряд з цим, як передбачено підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до приписів підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Станом на 01 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становив 1378 гривень.

Судом встановлено, що станом на час прийняття спірного рішення площа садового будинку становила 513, 5 м2. Зазначене не заперечується позивачем.

Між тим, зміна площі садового буднику з 513,5 м2 на 487,6 м.2 відбулася 11.09.2017 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстр іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (т. 1, а.с. 62-67).

Як вже було зазначено судом вище, база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Таким чином, нарахуванням податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачений фізичною особою, у зв'язку зі зміною бази оподаткування буде здійснюватися за 2017 рік.

В той же час, спірне рішення щодо визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачений фізичною особою прийнято за 2016 рік.

Крім цього, суд відхиляє посилання позивача на рішення Київської міської ради від 23.06.2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у місті Києві», за змінами внесеними рішенням Київської міської ради №791/1795 від 22.12.2016 року в частині застосування понижувального коефіцієнта 0,75, оскільки останній застосовується з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, у той час коли, спірним рішенням визначено базовий податковий (звітний) період 2016 рік.

Підсумовуючи наведене, з урахуванням розміру площі об'єкта нерухомості належного позивачу та з урахуванням ставки податку, визначеної рішенням Київської міської ради 23.06.2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у місті Києві», за змінами внесеними згідно з рішенням Київської міської ради від 11.02.2016 року №103/103 суд приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням правомірно визначено ОСОБА_1 податкове зобов'язання податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачений фізичною особою, які є власниками об'єктів житлової нерухомості в сумі 30 422, 43 грн.

Тобто, судом не вбачається підстав для зобов'язання Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві провести повторно перерахунок податкового зобов'язання ОСОБА_1 податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.

Також, суд при вирішенні спору по суті не враховує посилання позивача на порушення контролюючим органом порядку та строку розгляду її звернення (заява від 12.09.2017 року, доповнення від 14.09.2017 року та повторна заява від 07.11.2017 року) та не згоду із рішенням Державної фіскальної служби №16952/Г/99-99-11-02-01-14 від 19.12.2017 року, прийнятого за наслідком розгляду скарги на податкове повідомлення-рішення №7621-13 від 24.06.2017 року, оскільки вказані обставини не є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Проте, суд звертає увагу на інші обставини.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, частина 2 цієї статті зобов'язує органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти, зокрема, лише у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Спосіб - це визначене законом в їх компетенції те, яким чином здійснюються дії, спрямовані на реалізацію владних повноважень. Здійснюючи такі дії, вони можуть спиратись тільки на компетенційні права і обов'язки та використовувати у своїй діяльності ті засоби, форми, прийоми, що передбачені законодавством

Так, підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України встановлено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Таким чином, оскаржуване рішення мало бути направлене/вручене позивачу до 01 липня 2017 року.

Однак, як наголошує позивач, спірне рішення отримано ним 02.09.2017 року.

Вказані обставини не спростовано відповідачем, з огляду на що суд вважає, що оскаржуване рішення надіслано податковим органом позивачу поза межами строку, встановленого підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України.

Відповідно, Головним управлінням ДФС у місті Києві, як суб'єктом владних повноважень, порушений один із елементів частини другої статті 19 Конституції України.

Оскільки нормами Податкового кодексу України встановлено чіткі строки для направлення/вручення податкових повідомлень-рішень, зазначених у пункті 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 цього Кодексу, а суб'єктом владних повноважень порушені ці норми, - суд дійшов висновку про скасування податкового повідомлення-рішення №7621-13 від 24.06.2017. В іншому випадку - нівелюється сама суть встановлення на законодавчому рівні таких строків.

Згідно з положеннями статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково, судові витрати слід присудити на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 73, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ) задовольнити частково.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві №7621-13 від 24.06.2017 року.

3. В інший частині позову відмовити.

4. Судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева