Справа № 804/1977/17
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2018 року м. Дніпросправа № 804/1977/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року

у адміністративній справі № 804/1977/17 за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання дій протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року відмовлено у задоволені адміністративного позову Приватного акціонерного товариства "Євраз - Дніпровський металургійний завод" до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів форми "В4" від 06.04.2015 р. № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 6 033 957,00 грн.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем по справі з підстав неврахування фактичних обставин спору та висновків суду касаційної інстанції, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору у цій справі і які згідно ч.5 ст.353 КАСУ є обов'язковими до врахування судом першої інстанції при розгляді даної справи після її направлення на новий розгляд. Також апелянт вказує на помилкове застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм матеріального права, а саме: п.53.1 ст.53, ст.74, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.11 ст.201 Податкового кодексу України; Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 27.12.2010; наказу «Про затвердження Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні» Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 № 28, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.05.2005 за № 466/10746; ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; наказу Міністерства статистики України №193 від 21.06.1996 «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів» та норм процесуального права, а саме ст.ст.2, 6, 9, 73, 77, 242 КАСУ, що у сукупносі свідчить про незаконність та необґрунтованість рішення суду, яке просить скасувати та прийняття нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу позивач посилається на те, що підприємством було дотримано вимоги розумної обережності при укладенні договорів з його контрагентами: ТОВ "Феросплав-компані", ТОВ "Естіл", ТОВ "Каміс", ТОВ "Мінерал Груп", ТОВ "Вторцветметресурси", ТОВ "Арком Трейд", ПНВП "Інвест - Гарант", ПП "Проммонтаж Сервіс", ТОВ "Коксохімремонт", ТОВ "Стройенерго", ПП "Ресурс М", ТОВ "Мотохім ЛТД", що підтверджено долученими до матеріалів справи письмовими доказами, а відповідачем не доведено належними та допустимим доказами того, що укладені позивачем з вказаними контрагентами договори не спрямовані на реальне настання правових наслідків або порушують публічний порядок. Також вказує на те, що зазначені в договорах послуги були надані в повному обсязі, роботи виконані, товари поставлені, а результати господарських операцій по первинним документам, складеним відповідно до вимог чинного законодавства та повністю підтверджуючих реальність господарських операцій, відображені в бухгалтерському та податковому обліку, що було предметом перевірки відповідачем, і останній не має зауважень до оформлення первинних документів, наголошуючи лише на податковій інформації щодо ланцюгів господарських взаємовідносин, яка не стосується безпосередньо конкретних господарських відносин позивача з контрагентами.

Відповідач заперечуючи проти задоволення вимог апеляційної скарги позивача у цій справі звертає увагу, що судом першої інстанції при розгляді справи №804/1977/17 було досліджено усі приписи Вищого адміністративного суду України при направленні справи на новий розгляд та досліджено не лише документи надані сторонами, а і надано належну оцінку поясненням сторін, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов правильного висновку про нереальність господарських операцій позивача з його контрагентами ТОВ "Феросплав-Компані", ТОВ "Естіл", ТОВ "Каміс", ТОВ "Мінерал Груп", ТОВ "Вторцветметресурси", ТОВ "Арком Трейд", ПНВП "Інвест-Гарант", ПП "Проммонтаж Сервіс", ТОВ "Коксохімремонт", ТОВ "Стройенерго", ПП "Рерурс М", ТОВ "Мотохім ЛТД", по яким первинні документи були оформлені лише документально без здійснення реальних господарських операцій, а відтак, позивач не мав правових підстав включати до складу податкового кредиту суми з податку на додану вартість на підставі таких операцій. На підтвердження укладення позивачем угод з зазначеними контрагентами з метою штучного створення податкового кредиту, відповідач вказує на відсутність у вказаних контрагентів позивача можливості здійснити надання послуг, постачання товарів та виконання робіт в зазначеному в первинних документах обсязі, та наводить по кожному контрагенту інформацію про відсутність достатнього обсягу ресурсів для здійснення видів господарської діяльності, зазначених в договорах. Окремо, відповідач акцентує увагу на тому, що контрагенти позивача ТОВ "МОСТСТРОЙКОМ", ТОВ "ПРОМЦЕНТРІНВНСТ", ТОВ "ВСЕБУД 4", ТОВ "ДНЕПРО СТРОЙ ИНВЕСТ", ТОВ "ГІР-ІНТЕРНЕШЕНЛ" не задекларували податкові зобов'язання, визначені на підставі виписаних позивачу податкових накладних, тому просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги апеляційної скарги, а представники відповідача заперечували проти задоволення вимог апелянта.

Заслухавши пояснення сторін по справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх юридичної кваліфікації, судова колегія дійшла висновку про доведеність апелянтом своїх вимог та наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі, виходячи з нижченаведеного

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване у цій справі податкове повідомлення-рішення форми "В4" від 06.04.2015 р. № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 6 033 957,00 грн., було винесено Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів на підставі Акту № 145/28-01-42-02-05393056 від 20.03.2015 р., складеного за результатом проведеної відповідачем на підставі наказу від 27.02.2015 за № 111 та згідно пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 та пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України і постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1238 «Про затвердження переліку достатніх підстав, які надають податковим органам право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування такого податку", відповідно до пп.200.11 ст.200 ПК України документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ПАТ «Євраз - ДМЗ ім. Петровського» від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 р. та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2014 р. за поданою податковою декларацією з ПДВ за грудень 2014 р № від 20.01.2015 року, з урахуванням уточнюючих розрахунків за грудень 2014 р № від 30.01.2015 року, вх. № від 26.02.2014р.

Як встановлено за матеріалами справи, підставою для зменшення позивачу розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість стали виявлені під час перевірки порушення ПАТ "Євраз - ДМЗ ім. Петровського положень п.198.3, п.198.6 ст. 198. п.200.1, п. 200.3, п.201.10 ст.201 ПК України внаслідок завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту на 6 102 402 грн., в тому числі, за грудень 2014 р. на суму 6 102 402 грн., і такі висновки відповідача ґрунтуються на переконанні в тому, що позивач не мав правових підстав включати до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість операціям з: ТОВ "МОСТСТРОЙКОМ", ТОВ "ПРОМЦЕНТРІНВНСТ", ТОВ "ВСЕБУД 4", ТОВ "ДНЕПРО СТРОЙ ИНВЕСТ", ТОВ "ГІР-ІНТЕРНЕШЕНЛ" - у зв'язку з тим, що вказані контрагентами не задекларували податкові зобов'язання, визначені на підставі податкових накладних, виписаних позивачу; та з контрагентами ТОВ "Феросплав-компані", ТОВ "Естіл", ТОВ "Каміс", ТОВ "Мінерал Груп", ТОВ "Вторцветметресурси", ТОВ "Арком Трейд", ПНВП "Інвест - Гарант", ПП "Проммонтаж Сервіс", ТОВ "Коксохімремонт", ТОВ "Стройенерго", ПП "Ресурс М", ТОВ "Мотохім ЛТД", оскільки в перевіряємий період позивач лише документально оформив господарські взаємовідносини без фактичного їх здійснення

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем реального постачання в його адресу товарів, надання послуг, виконання робіт з боку означених податковим органом в акті перевірки контрагентів, а також відсутністю належних доказів можливості постачання йому товарів, надання послуг, виконання робіт завдяки залученню його контрагентами інших контрагентів для подальшого постачання товарів, надання послуг, виконання робіт, що з огляду на надану податковим органом інформацію про відсутність у контрагентів позивача об'єктивної можливості виконати умови договорів через недостатність ресурсів, суд дійшов висновку про невідповідність поданих позивачем первинних документах (зокрема, щодо постачальників товарів, надання послуг, виконання робіт) змісту розглядуваних операцій, у зв'язку з чим визнав податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів форми "В4" від 06.04.2015 р. № визнав таким, що відповідає вимогам п.п.1, 3 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наведені висновки суду першої інстанції мотивовані тим, що в судовому засіданні позивачем не спростовано наявність зазначених в акті перевірки порушень та доведеністю податковим органом того, що інформація у поданих позивачем первинних документах (зокрема, щодо постачальників товарів, надання послуг, виконання робіт) не відповідає змісту розглядуваних операцій. При цьому, посилаючись на встановлення під час вирішення спору факту поставки позивачу товарів, надання послуг та виконання робіт не тими особами, що зазначені в первинних документах, а іншими невстановленими суб'єктами господарювання, і як наслідок, суд першої інстанції визнав за неможливе узяти до уваги первинні документи позивача як достовірні докази підтвердження права підприємства на податковий кредит.

Також окремою підставою для для відмови у задоволені вимог ПАТ "Євраз - Дніпровський металургійний завод", суд першої інстанції визнав «не доведеною позивачем прояву в необхідному обсязі розумної обережності при укладенні договорів зі спірними постачальниками», мотивуючи це тим, що свідоцтво про державну реєстрацію та наявність реєстрації постачальника в органах податкової служби не характеризують підприємства контрагентів як добросовісних платників, що мали ділову репутацію і як конкурентоспроможних осіб на ринку, що гарантує виконання своїх зобов'язань через уповноважених представників. При цьому, на думку суду першої інстанції належними доказами, якими б позивач мав підтвердити прояву розумної обережності зі своє сторони мали б бути не лише установчі документи та витяги з Єдиного державного реєстру, а й обґрунтування мотивів вибору контрагента, обставин укладення та виконання договорів, докази про перевірку ділової репутації контрагентів і повноважень осіб, що діяли від імені цих підприємства, але таких доказів у даному випадку позивачем не надано.

За вказаних вище обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що несприятливі наслідки недостатньої обережності позивача у підприємницькій діяльності не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету, а певний ризик за недобросовісність контрагентів має нести сам позивач, в тому числі і в рамках податкових правовідносин шляхом позбавлення можливості скористатися правом на податковий кредит в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.

За результатами апеляційного перегляду даної справи за скаргою позивача, судова колегія визнає вищенаведені висновки суду першої інстанції у цій справі такими, що ґрунтуються лише на припущеннях податкового органу, що підтверджується: аналізом наявних в матеріалах справи письмових доказів, якими повністю підтверджується безпідставність твердження контролюючого органу про нереальність господарських операцій позивача з його контрагентами; положеннями норм Податкового законодавства, якими регулюються спірні правовідносини; а також сталою уніфікованою судовою практикою Верховного Суду, яка є обов'язковою до застосування судами (ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів"), що у сукупності призвело до ухвалення судом першої інстанції необгрунтованого та неазконого рішення по справі.

Зокрема, розглядаючи дану справі після її повернення з Вищого адміністративного суду України, суд першої інстанції спирався лише на доводи відповідача без належної їх оцінки, без дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій позивачем та без належного правового аналізу господарських операцій позивача з його контрагентами по придбанню товарів, послуг і робіт з метою використання їх у межах господарської діяльності та оформлених за цими операціями первинних документів, на підставі яких були сформовані дані податкового обліку позивача.

При цьому, суд першої інстанції проігнорував зміст ухвали Вищогой адміністративного суду України від 01.03.2017 р., в який було запропоновано під час нового розгляду справи взяти до уваги встановлені та викладені в ухвалі ВАСУ обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, а в разі необхідності зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися, а також дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а в світлі викладеного у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» висновку, було акцентовано увагу на обов'язках суду надавати відповідь по кожному із специфічному, доречному та важливому доводу заявника, а виходячи з висловленої в пункті 42 рішення «Бендерський проти України» позиції Європейського суду, оскільки судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

При вирішенні ініційованого Приватним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний завод" спору у цій справі, суд першої інстанції не вжив передбачених законом заходів по з'ясуванню усіх обставин, що мають значення, та не надав вичерпної оцінки фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, а також взагалі не висвітлив мотиви прийнятого ним у цій справі рішення.

Так, суд першої інстанції вирішуючи спір у цій справі правильно визначив норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини та обґрунтовано послався на положення п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, яка містить перелік операцій платників податку віднесених законодавцем до об'єктів оподаткування та на положення ст.198 Податкового кодексу України, якою детально прописано які саме суми податку відносяться до податкового кредиту і вказується на правила визначення дати віднесення сум податку до податкового кредиту (п. 198.1., п.198.2), на умови і підстави визначення податкового кредиту звітного періоду, обов'язковість нарахування якого незалежить від початку використання товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також наведено випадки, коли до податкового кредиту не можуть бути віднесені суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг (п.198.3.,п.198.5, п.198.6)

Разом з тим, викладаючи текстуально п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 п.200.3 ст.200, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу в оскаржуваному позивачем рішенні, суд першої інстанції взагалі не навів власного обґрунтування в чому саме полягає порушення позивачем зазначених положень Податкового кодексу. Зокрема, суд проігнорував чітке визначення п.198.6 цього Кодексу сум, які саме не відносяться до податкового кредиту, тобто: «сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, але не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, чи іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу».

Виходячи зі змісту п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, судова колегія вважає, що саме складена на дату виникнення податкових зобов'язань податкова накладна в електронній формі з дотриманням умови реєстрації у визначеному законодавством порядку, електронного підпису уповноваженої платником особи та її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін, із зазначенням в податковій накладній обов'язкових реквізитів вказаних у цій нормі - є правовою підставою для відненесення до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, а перлічені к п.201.11 ст.201 цього кодексу документи, є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту у разі коли податкова накладна не була отримана. А наведене в абзаці другому п.198.6 ст.198 ПК України застереження щодо відповідальності платника податків «у разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами» - не може братися до уваги окремо від інших положень ст.198 ПК України і згадані в цьому пункті «документи» не слід розцінювати будь-як по іншому, ніж це зазначено в абазі першому цього пункту. Тобто, в даному випадку це є «податкові накладні»

У даному випадку колегія суддів звертає увагу на те, що суди першої, апеляційної інстанцій при розгляді справи у 2015 році і суд касаційної інстанції під час перегляду рішень судів у 2017 році - не встановили фактів формування позивачем в перевіряємому періоді податкового кредиту за відсутності податкових накладних, у тому числі і зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених законом на той час випадках.

Не встановлено таких фактів і апеляційним судом на теперішній час, також як і не виявлено недоліків по формі складення податкових накладних, виписаних позивачу його усіма контрагентами в перевіряємий період. Про дефекти форми чи про відсутність обов'язкових реквізитів і достовірної інформації в долучених до матеріалів даної справи податкових накладних (в копіях) - не акцентувалося навіть податковим органом в Акті перевірки, також як і не вказувалось судами при попередньому розгляді спору.

Посилання суду першої інстанції в рішенні на те, що постачальники позивача ТОВ "МОСТСТРОЙКОМ", ТОВ "ПРОМЦЕНТРІНВНСТ", ТОВ "ВСЕБУД 4", ТОВ "ДНЕПРО СТРОЙ ИНВЕСТ" - не задекларували податкові зобов'язання, визначені на підставі виписаних позивачу податкових накладних, що підтверджує доводи контролюючого органу про відсутність у позивача правових підстав включати до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість операціям у перевіряємому періоді з зазначеними контрагентами - судова колегія вважає помилковими, оскільки відповідно до п.11 підр.2 р.ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями (що був чинний до лютого 2015 року), не підлягала включенню до Єдиного реєстру податкових накладних податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищула 10 тисяч гривень, за виключенням податкових накладних, виписаних при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України.

Тобто, податкові накладні, виписані на послуги, у тому числі і ті, в ціну яких входили використані імпортовані товари, у період не підлягали реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у разі якщо сума ПДВ в таких податкових накладних є меншою ніж 10 тис. грн.

Як встановлено контролюючим органом під час перевірки позивача та підтверджено матеріалами справи, виписані у грудні 2014 року вказаними вище постачальниками товарів і послуг, робіт позивача - не підлягали реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, оскільки зазначена в них сума ПДВ не перевищувала 10 000 грн., що в свою чергу пояснює зафіксовану контролюючим органом в Акті перевірки № 145/28-01-42-02-05393056 від 20.03.2015 (а.с.30-34 т.1) розбіжність інформації між податковою декларацією з ПДВ позивача та податковими деклараціями з ПДВ його постачальників ТОВ "МОСТСТРОЙКОМ", ТОВ "ПРОМЦЕНТРІНВНСТ", ТОВ "ВСЕБУД 4", ТОВ "ДНЕПРО СТРОЙ ИНВЕСТ"

Так, в податкових накладних постачальника ТОВ "МОСТСТРОЙКОМ": № 14 від 26.12.2014 (а.с.38 т.7) сума ПДВ складала 5620,10 грн., № 15 від 26.12.2014 (а.с.39 т.7) сума ПДВ складала 4547,71 грн., № 16 від 26.12.2014 (а.с.40 т.7) сума ПДВ складала 4570,63 грн., № 17 від 26.12.2014 (а.с.41 т.7) сума ПДВ складала 4895,12 грн., № 18 від 26.12.2014 (а.с.42 т.7) сума ПДВ складала 4509,10 грн., № 19 від 26.12.2014 (а.с.43 т.7) сума ПДВ складала 6912,41 грн., № 20 від 26.12.2014 (а.с.44 т.7) сума ПДВ складала 6912,41 грн., № 21 від 26.12.2014 (а.с.45 т.7) сума ПДВ складала 4865,86 грн.; постачальника ТОВ "ПРОМЦЕНТРІНВНСТ": № 3 від 10.12.2014 (а.с.74 т.7) сума ПДВ складала 2498,55 грн., № 4 від 11.12.2014 (а.с.75 т.7) сума ПДВ складала 1781,54 грн., № 5 від 12.12.2014 (а.с.76 т.7) сума ПДВ складала 2592,37 грн., № 6 від 15.12.2014 (а.с.77 т.7) сума ПДВ складала 1483,26 грн.; постачальника ТОВ "ВСЕБУД 4": № 2 від 15.12.2014 (а.с.104 т.7) сума ПДВ складала 2409,41 грн., № 3 від 15.12.2014 (а.с.105 т.7) сума ПДВ складала 6027,59 грн.; постачальника ТОВ "ДНЕПРО СТРОЙ ИНВЕСТ" № 1 від 03.12.2014 (а.с.119 т.7) сума ПДВ складала 5166,66 грн.

Наведені вище обставини у сукупності з іншими долученими до матеріалів справи первиними бухгалтерськими та податковими документами, оформленими по господарським операціям з ТОВ "МОСТСТРОЙКОМ" (а.с.17-37, 46-48 т.7), ТОВ "ПРОМЦЕНТРІНВНСТ" (а.с.49-73, 78- 82 т.7), ТОВ "ВСЕБУД 4" (а.с.83-103, 106-108 т.7), ТОВ "ДНЕПРО СТРОЙ ИНВЕСТ" (а.с.109-118, 1200-123 т.7) - у повному обсязі спростовують висновки контролюючого органу про порушення позивачем п.198.1, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200.3 ст.200 Податкового кодексу, яке призвело нібито до завищення позивачем податкового кредиту грудня 2014 року на суму ПДВ в загальному розмірі 68445 грн. і завищенню відємного значення різниці міжсумою податковго зобовязання та податкового кредиту в розмірі 68445 грн. за грудень 2014 року, і відповідно, спростовує висновки суду першої інстанції у цій справі про відмову у задоволені вимог позивача в зазначеній частині.

За вказаних вище обставин, судова колегія вважає безпіставним не врахування судом першої інстанції при вирішенні спору у цій справі законодавчо встановленої догми про те, що платник податків не має права включати до складу податкового кредиту тільки ті суми податку, які не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, або іншими передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу документами (у разі відсутності податкових накладних), а відповідно і необґрунтованим покладення в основу оскаржуваного рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року висновків податкового органу, що наведені в Акті перевірки № 145/28-01-42-02-05393056 від 20.03.2015 р. та в ППР форми "В4" № від 06.04.2015 р. стосовно порушення ПАТ «Євраз - ДМЗ ім. Петровського» положень п.198.3, п.198.6 ст.198., п.201.10 ст.201 ПК України внаслідок формування податкового кредиту без податкових накладних.

Стосовно взаємовідносин позивача з його постачальником товарів ТОВ "ГІР-ІНТЕРНЕШЕНЛ", які судом першої інстанції всупереч рекомендацій наведених в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.03.2017 р. (а.с.116-223 т.6) взагалі не аналізувалися, судова колегія виходячи із зауважень ВАСУ стосовно необхідності надання оцінки доводам відповідача по вказаним взаємовідносинам встановила, що ТОВ «Гір-Інтернешнл» на виконання укладеного з позивачем Договору поставки № М-3/14 від 02.01.2014 року (а.с.124-129 т.7) та відповідно до Специфікацій (які є невід'ємною частиною договору) № 22 від 23.10.2014 року (а.с.131 т.7), № 23 від 20.11.2014 року (а.с.132 т.7), № 24 від 22.12.2014 року (а.с.133 т.7), в період листопад - грудень 2014 року було здійснено поставку товару на склад позивача, що підтверджено копіями долучених до матеріалів справи доументами (а.с.134-194 т.7), а саме: залізничними накладними від 26.11.2014 р., від 27.11.2014 р, від 28.11.2014 р., від 29.11.2014 р, від 02.12.2014 р, від 04.12.2014 р., від 06.12.2014 р., від 08.12.2014 р., від 09.12.2014 р., від 10.12.2014 р., від 12.12.2014 р., від 19.12.2014 р., від 24.12.2014 р.; оформленням по кожній поставці видатковими накладними та рахунками на оплату; а також оформленими у відповідності до вимог ст.201 ПК і зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними № 177 від 20.11.2014 року, № 228 від 26.11.2014 року, № 245 від 27.11.2014 року, №255 від 28.11.2014 року, № 256 від 28.11.2014 року, № 264 від 29.11.2014 року, № 7 від 02.12.2014 року, № 26 від 04.12.2014 року, № 46 від 06.12.2014 року, № 58 від 08.12.2014 року, , № 64 від 09.12.2014 року, № 79 від 10.12.2014 року, № 80 від 10.12.2014 року, № 81 від 10.12.2014 року, № 101 від 12.12.2014 року, № 156 від 19.12.2014 року, № 189 від 24.12.2014 року.

В свою чергу, позивач оплативши (згідно банківських виписок і платіжних доручень) отриманий від ТОВ "ГІР-ІНТЕРНЕШЕНЛ" товар, та оформивши його за приходними ордерами і фіксуючи внутрішне переміщення товару відповідними «накладними-вимогами на відпуск», позивач використав цей товар у власній господарській діяльності, що також підтверджено долученими до матеріалів справи документами (а.с.195-249 т.7 а.с.1-28 т.8), а в Деларації з податку на додану вартість грудня 2014 року позивачем було відображено суму ПДВ 274 294,33 грн. (вартість товару з ПДВ - 1645 765,98грн.). При цьому, позивач відобразивши в складі податкового кредиту грудня 2014 р. податкову накладну, виписану ТОВ «ГІР-ІНТЕРНЕШНЛ» за листопад 2014 р., допустив помилку в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних в частині відображення дати виписки податкової накладної № 170 від 20.12.2014 р. включеної до складу податкового кредиту грудня 2014 р., але ж в подальшому виправив цю помилку шляхом надання уточнюючого розрахунку Додатку 5 до Декларації з ПДВ за грудень 2014 р.

Зазначені обставини контролюючим органом не було взято до уваги, що й призвело до помилкового висновку про порушення позивачем пп.14.1.156 п.14.1 ст.14, ст.185, п.187.1 ст.187, п.203.1 ст.203 ПК, який грунтується лише на результатах аналізу реєстрів виданих податкових накладних ТОВ "ГІР-ІНТЕРНЕШЕНЛ" та отриманих податкових накладних ПАТ «Євраз-ДМЗ ім.Петровського», та без врахування виправлення позивачем помилки шляхом надання уточнюючого розрахунку Додатку 5 до Декларації з ПДВ за грудень 2014 р., яким повністю спростовуються висновки контролюючого органу про порушення позивачем п.198.1 ст.198, п.200.1 п.200.3 ст.200 ПК внаслідок завищення позивачем податкового кредиту грудня 2014 р та відємного значення на суму ПДВ 3935 грн.

Обговорюючи висновки суду першої інстанції у цій справі про документальне оформленя позивачем господарських операцій без фактичного їх здійснення з контрагентами ТОВ "Феросплав-компані", ТОВ "Естіл", ТОВ "Каміс", ТОВ "Мінерал Груп", ТОВ "Вторцветметресурси", ТОВ "Арком Трейд", ПНВП "Інвест - Гарант", ПП "Проммонтаж Сервіс", ТОВ "Коксохімремонт", ТОВ "Стройенерго", ПП "Ресурс М", ТОВ "Мотохім ЛТД", а відповідно і відсутності у позивача правових підстав включати до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі таких операцій, судовою колегіє детально досліджено за матеріалами справи та перевірено відповідність первинних документах змісту господарських операцій позивача з його контрагентами (постачальників товарів, надання послуг і виконання робіт) та досліджено дії позивача при виборі контрагентів і укладенні з ними договорів обставини, внаслідок чого судова колегія зазначає про наступне .

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем по справі в межах його можливостей вчинялися дії по перевірці податкової «доброчесності» своїх контрагентів саме з метою подальшого фактичного виконання укладених з постачальниками товарів, послуг, робіт договорів та відповідно отримання прибутку. Зокрема, позивачем перевірялася правосуб'єктність його контрагентів як шляхом перевірки інформації у доступних йому електронних баз даних на сайті контролюючого органу (база платників ПДВ, база анульованих свідоцтв платників ПДВ, база недобросовісних платників ПДВ, база місць масової реєстрації платників податків), так і шляхом отримання завірених копій статутних та реєстраційних документів, ліцензій, дозволів на виконання робіт, капліфікаційних сертифікатів відповідного виконавцяокремих видів робіт (послуг), наявності можливості виконання умов укладених договорів та інш., що підтверджується долученими о матеріалів справи письмовими доказами (а.с.1-21, а.с.116-244 т.1, а.с.1-39 а.с.40-271 т.2, а.с.22-189 т.3, а.с.1-139 а.с.185-247 т.4, а.с.121-230 т.8, а.с.140-270 т.9, а.с.1-99 т.10), якими у тому числі підтверджена реєстрація контрагентів і перебування їх на обліку податкового та пенсійного органу, а також відсутність до них у перевіряємий період будь-яких претензій чи зауважень з боку контролюючих органів, у звязку з чим у позивача не могло виникнути сумнівів стосовно ділової репутації його контрагентів, а також спростовано висновки суду першої інстанції у цій справі про проявлення позивачем неналежної обачності й обережності при виборі контрагентів та укладенні з ними договорів.

На підставі аналізу вищеназваних письмових доказів у цій справі та сформованої Верховним Судом судової практики податкових спорів (зокрема, постанова від 27.03.2018 р. по справі № 826/1588/13-а, постанова від 06.02.2018 по справі К/9901/2385/17 К/9901/6073/18 804/7561/15) з питання принципу «добросовісності платника податку» через призму «розумної обачності», судова колегія визнає, що у даному спірному випадку позивачем було вжито достатньо належних заходів задля перевірки своїх контрагентів на предмет податкової «надійності», що в свою чергу свідчить про правомірність формування позивачем податкового обліку за господарськими операціями в перевіряємий період з усіма зазначеними в Акті перевірки його контрагентами.

При цьому, виходячи з аналізу судової практики Європейського суду з прав людини: рішення «Булвес АД проти Болгарії» в якому зазначено, що платник не має нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальником, якщо він НЕ ЗНАВ про такі зловживання і НЕ МІГ про них знати; рішенні від 6 липня 2006 р. у об'єднаних справах C-439/04 і C-440/04 АксельКіттель проти Уряду Бельгії (C-439/04) і Уряд Бельгії проти РеколтаРісайклінг СПРЛ (C-440/04) в якому суд постановив: «Якщо одержувач товарів, що поставляються, є особою зі статусом платника податків, яка не знала і не могла знати про те, що операція, яка розглядається, пов'язана з шахрайством зі сторони продавця… а коли на основі об'єктивних факторів було встановлено, що товар поставляється особі зі статусом платника податків, яка знала чи повинна була знати про те, що купуючи товар, вона приймає участь в операції, пов'язаній з обманним уникненням сплати ПДВ, національний суд відмовляє такій особі у податковому кредиті», а також рішення Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03) - судова колегія зазначає, що мова про «розумну обачність» може фактично вестися у податкових спорах, де беззаперечно встановлено фіктивність контрагентів, яка підтверджена вироками суду чи іншими належними в розумінні КАСУ доказами про те, що певний контрагент з «ознаками фіктивності» діє в господарських операціях як несправжній суб'єкт господарювання.

Проте ж у даному випадку, контролюючим органом під час перевірки та судом під час розгляду даної справи - не встановлено ознаків «фіктивності» контрагентів позивача. Більш того, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ "МОСТСТРОЙКОМ", ТОВ "ПРОМЦЕНТРІНВНСТ", ТОВ "ВСЕБУД 4", ТОВ "ДНЕПРО СТРОЙ ИНВЕСТ", які фактично грунтується на відсутності реєстрації вказаними контрагентами податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, суперечать як письмовим доказам у цій справі так і описаним вище по тексту цієї постанови апеляційного суду обставинами застосування положень п.11 підр.2 р.ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI.

Доводи податкового органа по взаємовідносинам позивача з ТОВ "ГІР-ІНТЕРНЕШЕНЛ", які були взяті до уваги судом першої інстанції, грунтуються на розбіжностях між виданими податковими накладними вказаного контрагента та отриманими позивачем податковими накладними на суму ПДВ 3935 грн.. Проте, ці твердження відповідача спростовуються письмовими доказами у цій справі і описаними вище по тексту цієї постанови апеляційного суду обставинами про виправлення позивачем помилки шляхом надання уточнюючого розрахунку Додатку 5 до Декларації з ПДВ за грудень 2014 р.

Висновки контролюючого органу про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ "Феросплав-компані", ТОВ "Естіл", ТОВ "Каміс", ТОВ "Мінерал Груп", ТОВ "Вторцветметресурси", ТОВ "Арком Трейд", ПНВП "Інвест - Гарант", ПП "Проммонтаж Сервіс", ТОВ "Коксохімремонт", ТОВ "Стройенерго", ПП "Ресурс М", ТОВ "Мотохім ЛТД" - а з контрагентами ТОВ "Феросплав-компані", ТОВ "Естіл", ТОВ "Каміс", ТОВ "Мінерал Груп", ТОВ "Вторцветметресурси", ТОВ "Арком Трейд", ПНВП "Інвест - Гарант", ПП "Проммонтаж Сервіс", ТОВ "Коксохімремонт", ТОВ "Стройенерго", ПП "Ресурс М", ТОВ "Мотохім ЛТД" - грунтуються на переконанні нереальності господарських операцій внаслідок відсутності у вказаних контрагентів можливості надати послуги та здійснити постачання товарів і виконати роботи в зазначеному в первинних документах обсязі у звязку з відсутністю у них достатнього обсягу ресурсів для здійснення видів господарської діяльності, зазначених в договорах.

Таким чином, виходячи з предмету спору в розглянутій справі, точиться навколо реальності відображених у податковому обліку платника податків - позивача операцій з контрагентами ТОВ "Феросплав-компані", ТОВ "Естіл", ТОВ "Каміс", ТОВ "Мінерал Груп", ТОВ "Вторцветметресурси", ТОВ "Арком Трейд", ПНВП "Інвест - Гарант", ПП "Проммонтаж Сервіс", ТОВ "Коксохімремонт", ТОВ "Стройенерго", ПП "Ресурс М", ТОВ "Мотохім ЛТД", ТОВ "Мостстройком", ТОВ "Промцентрінвест", ТОВ "Всебуд 4", ТОВ "Днепро Строй Инвест", ТОВ "Гір-Інтернешенл", судовою колегією під час апеляційного перегляду виниклого спору детально перевірено достатність наявних у справі первинних документів для підтвердження господарських операцій з зазначеними контрагентами та здійснено оцінку відповідності цих первинних документів вимогам законодавства, а також проаналізовано правомірність проведення позивачем податкового обліку і використання такого податкового елементу як від'ємне значення суми податку на додану вартість.

За результатами перевірки вказаних в попередньому абзаці обставин, судовою колегією встановлено, що наявні у позивача первинні документи є офомленими з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 44, статті 201 ПК України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704) і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою та у повному об'ємі підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентами, також як і підтверджують фактичний рух активів позивача, зміну у власному капіталі та його зобов'язаннях як платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю. Також судовою колегією встановлено, що надані позивачем первині документи складені за результатами проведених господарських операцій під час їх здійснення і безпосередньо після їх закінчення, а також поряд з іншими, пов'язаними з обчисленням і сплатою податків та зборів документами, були відображені позивачем по бухгалтерському обліку та у фінансовій і податковій звітностіх за перевіряємий період грудня 2014 року, що підтверджено наступним

- по господарським взаємовідносинам позивача з ТОВ «Феросплав компані» за договором № 1135/2014 від 09.07.2014 (а.с.40-45 т.2) за Специфікацією з протоколом «разногласий» (а.с.46-47 т.2) та Додатковими угодами № 1 від 12.08.2014 № 2 від 12.08.2014 № 3 від 12.08.2014 № 4 від 12.08.2014 (а.с.48, 51, 52, 53 т.2) з протоколом «разногласий» (а.с.49-50 т.2) по поставці товару (ферромиликомарганець, ферромарганець, ферросилицій), який був оплачений позивачем за рахунками (а.с.54-73 а.с.224-233 т.2), поставлявся ТОВ «Феросплав компані» на адресу позивача на умовах поставки: СРТ склад Покупця. Отримання вказаного товару підтверджено видатковими накладними постачальника та офомленими позивачем прибутковими ордерами, а рух (внутрішнє переміщення) цього товару та його використання позивачем у власній господарській діяльності підтверджено накладними-вимогами (а.с.208-223 т.2), копіями витягів з книги феросплавів та контрольних аналізів за грудень 2014 (а.с.231-269 т.8), технічними звітами киснево-конверторного цеху та доменого цеху за грудень 2014 (а.с.10-19 а.с.124-146 т.5), отвісними і рапортами переважування товару (а.с.47-85 т.6, а.с.87-90 т.8), а сума ПДВ у виданих ТОВ «Феросплав компані» у грудні 2014 року податкових накладних не перевищула 10 тисяч гривень (а.с.74-207 т.2) тому відповідно до п.11 підр.2 р.ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями ці податкові накладні не підлягали еєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних

- по господарським взаємовідносинам позивача з ТОВ «Мінерал Груп» за Договором № 1191/14 від 16.07.2014 та Додатковим угоди щодо поставки товару (плавиковошпатового концентрату) за Специфікаціями на умовах СРТ склад Покупця, який позивачем було обліковано та використано у власній господарській діяльності (а.с.234-271 т.2)

- по господарським взаємовідносинам позивача з ТОВ «Естіл» за Договором № 450/2014 від 05.02.2014, № 466/2014 від 25.02.2014, № 483/2014 від 19.03.2014, згідно яких позивачу поставлявся товар (присад домений, присад марганцевмісного та шлак) на умовах СРТ склад Покупця та використано позивачем у власній господарській діяльності (а.с.118-244 т.1, а.с.1-39 т.2)

- по господарським взаємовідносинам позивача з ТОВ «Каміс» за договором поставки товарів № 148/2014 від 23.01.2014, внаслідок виконання якого постачальником були виписані податков накладні, в яких сума ПДВ не перевищула 10 тисяч гривень, а тому згідно п.11 підр.2 р.ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI ці податкові накладні не підлягали реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.120-189 т.3)

- по господарським взаємовідносинам позивача за Договором № 1688/2013 від 09.10.2013 з ПНВП «Інвест - Гарант», який мав Дозволи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України № 624.08.12-45.21.1, № 626.10.12-45.21.1, № 268.11.12-45.21.1 на виконання робіт, Ліцензію Державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області № 596422 на господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури, а також стосовно якого було видано експертний висновок №0590/11 від 03.11.2011 року щодо спроможності виконання робіт, пов'язаних із створенням об'єктів архітектури (а.с.140-184 т.4, а.с.1-92 т.9)

- по господарським взаємовідносинам позивача за договором № 1967/2013 від 04.12.2013 з ТОВ «Коксохімремонт», який має видану Державною архітектурно-будівельною інспекцією України Ліцензію № 43-Л від 23.11.2015 року на проведення господарської діяльності з будівництва об'єктів, видані Державним комітетом України по нагляду за охороною праці № 0.12.001 та Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України Дозволи на виконання робіт (а.с.190-230 т.3, а.с.93-129 т.9)

- по господарським взаємовідносинам позивача з ТОВ «Вторцветметресурс» за договором № КУ 222-11 від 05.05.2011 (а.с.1-21 т.3)

- по господарським взаємовідносинам позивача за договором № 1054/2014 від 02.07.2014 з ТОВ «Стройенерго», який має видану Державною архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області Ліцензію № 181087 на господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури з додатком, а також Дозвіл Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України № 1005.13.12 на виконання робіт та Дозвіл Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України № 0628.13.12 на виконання робіт (а.с.22-119 т.3, а.с.1-99 т.10)

- по господарським взаємовідносинам позивача з ТОВ «Проммонтаж-Сервіс» за договором № 1276/2014 від 21.08.2014 (а.с.1-41 т.4). При цьоому, вказаний контрагент позивача має: видану Державною архітектурно-будівельною інспекцією України Ліцензію № 031043 на здійснення господарської діяльності пов'язаної із створенням об'єктів архітектури з додатком, видані Державною служби гірничого нагляду та промислової безпеки України Дозвіл №884.12.12 на експлуатацію підйомників, Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України Дозвіл № 803.12.12 на експлуатацію вантажопідіймальних кранів, Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України Дозвіл № 898.12.12 на експлуатацію вантажопідіймальних кранів, Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України Дозвіл № 883.12.12 на зберігання балонів, роботи, зведення, монтаж, зварювальні, газополум'яні роботи та інш.

- по господарським взаємовідносинам позивача з ПП «Ресурс-М» за договорами № 179/2014 від 29.01.2014 та № ДУ 281-11 від 23.09.2011 (а.с.42-139 а.с.185-202 т.4, а.с.159-270 т. 9). При цьому ПП «Ресурс-М» має Дозволи на виконання робіт Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України № 354.11.12-45.21.1, № 353.11.12-45.21.1, та Ліцензію Державної архітектурно - будівельної інспекції № 555397

- по господарським взаємовідносинам позивача з ТОВ «Арком Трейд» за договором № 1571/2014 від 29.10.2014, за результатом виконання якого постачальником були виписані податкові накладні, в яких сума ПДВ не перевищула 10 тисяч гривень, тому згідно п.11 підр.2 р.ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України ці податкові накладні не підлягали реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.203-233 т.4)

- по господарським взаємовідносинам позивача з ТОВ «Мотохім ЛТД» за Договором № 1010/2013 від 24.05.2013 підтверджено первиними документами долученими до матеріалів справи (а.с. 234-247 т.4).

При цьому, судова колегія визначє, що твердження податкового органу про неможливість реального виконання позивачем з перелічиними вище контрагентами договірних зобов'язань через відсутність у останніх необхідних умов для ведення господарської діяльності - не підтверджені належними та допустимими доказами, тому вважає, що доводи податкового органу не можуть слугувати підставою для позбавлення позивача, як платника податку права на фомування відємного значення з податку на додану вартість, в тому числі і у звязку з тим, що податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, тощо.

Одночасно, судова колегія акцентує увагу на тому, що жодний із контрагентів позивача, незважаючи на твердження податкового органу про порушення ціми контрагентами податкової дисципліни, не поніс будь-якої відповідальності та не мали будь-яких негативних наслідків, а доводи податкового органу про те, що позивачем укладалися договори з ТОВ "Феросплав-компані", ТОВ "Естіл", ТОВ "Каміс", ТОВ "Мінерал Груп", ТОВ "Вторцветметресурси", ТОВ "Арком Трейд", ПНВП "Інвест - Гарант", ПП "Проммонтаж Сервіс", ТОВ "Коксохімремонт", ТОВ "Стройенерго", ПП "Ресурс М", ТОВ "Мотохім ЛТД", ТОВ "Мостстройком", ТОВ "Промцентрінвест", ТОВ "Всебуд 4", ТОВ "Днепро Строй Инвест", ТОВ "Гір-Інтернешенл" лише з метою штучного створення податкового кредиту, взагалі є припущенням, яке засновано не на аналізі первинних бехгалтерських документів, фінансової і податкової звітності, а виключно на вільному розсуді податкового органу обставин, які у визначеному законом порядку ним не перевірялися.

Окремо, судова колегія звеає увагу на зміст ухвали Вищого Адміністративного суду України від 01.03.2017 р., в якій чітко було зазначено не лише обставини, що підлягають перевірці судами під час нового розгляду справи, а і вказуючи на доводи податкового органу про відсутність у позивача копій товарно-транспортних накладних та про неможливість перевезення вантажу контрагентами позивача з урахуванням допустимої межі вантажопідйомності автомобілю, аналізуючи їх чітко виклав позицію з зазначених питань. А саме про те, що «відсутність в товарно-транспортних накладних певних реквізитів, які не впливають на суть операції, не може свідчити про те, що товар не поставлявся» і що «перевищення вантажоперевізником допустимої межі вантажопідйомності автомобілю з урахуванням характеристики вантажного транспорту … може вказувати лише на порушення в сфері перевезень».

У даному випадку контролюючим органом не доведено належними доказами факт на який звертав увагу ВАСУ про «неможливість транспортного засобу перевезти вантаж з відповідною вагою», що відповідно в свою чергу, наведені твердження відповідача не можуть братися судом як беззаперечно встановлений факт не реальності операцій з поставки товару.

Аналогічною з вказаного питання є також позиція Верховного Суду, яким у Постанові від 12.06.2018 р. по справі № 826/11879/13-а чітко вказується на те, що «Наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є визначальними при оподаткуванні операцій за договором поставки, вони є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Крім того, товарно-транспортні накладні є доказом факту перевезення (переміщення) товару, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною»; в Постанові від 16.05.2018 р. у справі № 2а-0870/12052/11 зазначається про те, що «Не можна вважати обґрунтованим висновок про не підтвердження факту поставки у зв'язку з відсутністю товарно-транспортних накладних або неналежним їх оформленням, оскільки за умови наявності інших належних доказів товарності, ненадання зазначених документів не позбавляє платника права на формування податкового кредиту. Чинним законодавством України передбачено обов'язковість товарно-транспортної накладної лише у випадку надання послуг з перевезення»; а в Постанові від 17.04.2018 р. у справі № 816/1587/17 вказується, що «Товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов'язаннях платника податків».

Враховуючи зміст рішення суду першої інстанції у цій справі, який підтримав позицію податкового органу з приводу НЕ ДОТРИМАННЯ ВИМОГ ЗАКОНОДАСТВА КОНТРАГЕНТАМИ позивача, судова колегія виходить зправових позицій Верховного Суду, висловлених у: Постанові від 12.06.2018 р. по справі № 826/11879/13-а, в якій зазначено про те, що «Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними»; у постанові від 12.06.2018 р. по справі № 802/1155/17-а вказується на те, що «Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов'язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту»; у постанові від 12.06.2018 р. по справі № 2а-1484/12/1370 зазначається, що «Звітування контрагентів до контролюючих органів, а також перебування господарюючих суб'єктів за юридичною адресою не є критерієм правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту»; у постанові від 23.05.2018 р. по справі № 2а-102/09/0770 вказується, що «Порушення платником податку - постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення іншого платника податку - покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді податкового кредиту лише за встановленого факту сприяння останнім першому в ухиленні від виконання податкового обов'язку або факту їхніх сумісних дій по створенню схеми незаконної мінімізації податкових зобов'язань»; у постанові від 08.05.2018 р. по справі № 815/3526/17 зазначено, «невиконання контрагентами своїх податкових обов'язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків».

Стосовно знаходження КОНТРАГЕНТА ЗА ЗАРЕЄСТРОВАНОЮ АДРЕСОЮ, судова колегія враховує висловлені Верховним Судом настанови: у постанові від 05.06.2018 р. по справі № 815/57/14 під час аналізування доводів відповідача щодо нереальності спірних господарських операцій, про шо свідчить невстановлення місцезнаходження контрагентів, непідтвердження операцій контрагентів за ланцюгом постачання, наявність виявлених системою автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів розбіжностей, «ризиковістю» контрагентів… внаслідок чого Верховний Суд підтвердив правомірність дій платника податків зазначивши, що договори, на підставі яких виникли господарські операції нікчемними у судовому порядку не визнавались, будь-яких злочинних дій суб'єктів господарювання не встановлено, реальність господарських операцій підтверджена належними і допустимими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку…» А стосовно питання ВЗАЄМОВІДНОСИН КОНТРАГЕНТА ІЗ ІНШИМИ ОСОБАМИ ТА ЛАНЦЮГ ПОХОДЖЕННЯ, судова колегія бере до уваги: постанову ВС від 12.06.2018 р. по справі № 802/1155/17-а в якій зазначено, що «Відсутність достатньої кількості трудових ресурсів у контрагента, так само як і сертифікатів якості на поставлений товар, а тим паче взаємовідносини контрагента з іншими суб'єктами господарювання, не свідчить про нереальність господарської операції за умови підтвердження її належними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку»; Постанову ВС від 11.06.2018 р. по справі № 826/4565/14 де вказується, що «Одне лише порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування валових витрат чи податкового кредиту, якщо в судовому процесі не встановлено факту обізнаності чи-то сприяння покупцем постачальнику в ухиленні від оподаткування (факту участі у незаконній податковій мінімізації). За відсутності встановлення такого факту платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит та/або на валові витрати за неправомірну діяльність його контрагентів»; Постанови ВС від 23.05.2018 р. по справі № 804/2551/13-а де йдеться про те, що «Правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об'єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин»; Постанови ВС від 18.05.2018 р. по справі № П/811/1508/16 де зазначено, що «Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними»; Постанови ВС від 03.04.2018 р. по справі № 2а-7462/10/2170 де зазначено, що «Допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару та заявлення до бюджетного відшкодування від'ємного значення з податку на додану вартість»; та Постанови ВС від 07.03.2018 р. по справі № 804/3420/16 в якій вказується, що «Відсутність товарів по ланцюгу постачання не є доказом нереальності господарських операцій»

З приводу ВІДСУТНОСТІ СЕРТИФІКАТІВ ЯКОСТІ НА ТОВАР, судова колегія враховує позицію Верховного Суду, який: у постанові від 11.09.2018 р. по справі №804/4787/16 зазначав, що «Сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, тому ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення», а стосовно ОСНОВНИХ ФОНДІВ ТА ТРУДОВИХ РЕСУРСІВ КОНТРАГЕНТА, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у Постанові ВС від 08.05.2018 р. по справі № 815/3526/17 вказував на те, що «Норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності)»; а у Постанові ВС від 08.05.2018 р. по справі № 814/937/15 зазначав, що «Відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу».

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги позивача доведеними у повному обсязі та підтвердженими належними доказами, що долучені до матеріалів справи, а тому рішення суду першої інстанції у цій справі підлягає скасуванню, а у справі повинна бути прийнята інша постанова про задоволення вимог позивача у повному обсязі .

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 322 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод"- задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року - скасувати, та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів форми "В4" від 06.04.2015 р. № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 6 033 957,00 грн.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний завод" судові витрати за рахунок бюджетного фінансування Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Міндоходів в загальній сумі - 136 324, 31 грн.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов