Справа № 496/966/18
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 496/966/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась із зазначеним позовом до Біляївського районного суду Одеської області. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 20.03.2018 року позовну заяву направлено до Одеського окружного адміністративного суду.

17.04.2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси, в якому просить суд:

-визнати протиправними дії відповідачів щодо зменшення розміру її страхового стажу та щодо зменшення розміру її пенсії;

-зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити їй пенсію з урахуванням всього страхового стажу роботи, відображеному у її трудовій книжці, в т.ч. на Браварському заводі порошкової металургії 4 місці 29 днів; пільгового стажу роботи в Дружківській міській лікарні № 2 Донецької області на посаді медсестри інфекційного відділення 3 роки 2 місці 14 днів; пільгового стажу в Одеській міській клінлікарні на посаді фельдшера-анестезіолога дитячої реанімаційної бригади швидкої медичної допомоги 7 років 2 місяці;

-зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити їй всю недоплачену пенсію за весь період з дня призначення пенсії у зв'язку з протиправним зменшенням її страхового стажу.

Ухвалою суду від 20.04.2018 року позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову.

08.05.2018 року позивач усунув недоліки визначені ухвалою суду надавши до суду змінений позов, в якому позивач визначив відповідача по справі - Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі та просить суд:

визнати протиправними дії Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови в зарахуванні стажу роботи у подвійному розмірі ОСОБА_1, періодів роботи на посаді медсестри анестезиста Другої міської клінічної лікарні м. Одеси та фельдшера швидкої невідкладної допомоги на дитячій термінальній (реанімаційній) бригаді з 16.01.1995 року по 08.02.1995 року та з 15.02.1995 року по 01.06.2002 року;

зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи в подвійному розмірі періоди роботи з 16.01.1995 року по 08.02.1995 року та з 15.02.1995 року по 01.06.2002 року на посаді медсестри анестезиста Другої міської клінічної лікарні м. Одеси та фельдшера швидкої і невідкладної допомоги на дитячій термінальній (реанімаційній) бригаді Комунальної установи «Одеська міська станція швидкої медичної допомоги», а також провести перерахунок та виплату пенсії з урахуванням вже отриманих сум пенсії, починаючи з дати неврахування подвійного стажу.

Ухвалою суду від 21 травня 2018 року судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.

Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п.1 ч.1 ст.263 КАС України.

25.06.2018 року судом ухвалено рішення проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ч.5 ст.262 КАС України.

Враховуючи важливе значення справи для сторін, а також необхідність встановити відповідні факти та обставини із дослідженням думки та правової позиції учасників справи, суд дійшов висновку, що дана адміністративна справа має бути розглянута за правилами загального позовного провадження, про що 10.09.2018 року ухвалено відповідне рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 26.10.2009 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Малиновському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі та з 01.10.2009 року їй призначено пенсію за вислугу років як працівнику закладів охорони здоров'я з урахуванням ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», загальний стаж склав на дату призначення 43 роки 07 місяців 15 днів.

У серпні 2017 року позивач отримала в управлінні листа від 26 квітня 2016 року № 3938/03 яким повідомлялось, що після опрацювання пенсійної справи встановлено, що періоди роботи з 16.01.1995 по 08.02.1995 р.р., 15.02.1995 по 01.06.2002 р.р. зараховані в подвійному розмірі безпідставно. Протоколом від 26.02.2016 року пенсійну справу з 01.03.2016 року приведено у відповідність. Загальний стаж після перерахунку склав 43 роки 26 днів (по 31.12.2015 року). Коефіцієнт стажу 0,430000, з урахуванням кратності 1,35 - 0,58050. В зв'язку з цим загальний розмір пенсії зменшився за рахунок складових, які визначались з тривалості страхового стажу. У листопаді ОСОБА_1 звернулась до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про надання розпоряджень про нарахування пенсії за період з 01.03.2016 року у зв'язку з її зменшенням. В грудні 2017 року позивач отримала листа від 30.11.2017 року № 281/Г-1 з копіями розпоряджень.

Не погоджуючись із не врахуванням періодів роботи позивача з 16.01.1995 по 08.02.1995 р.р., 15.02.1995 по 01.06.2002 р.р. в подвійному розмірі, позивач звернулась з цим позовом до суду.

15.06.2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зважаючи на те, що відповідачем правомірно було не враховано періодів роботи позивача з 16.01.1995 по 08.02.1995 р.р., 15.02.1995 по 01.06.2002 р.р. в подвійному розмірі, оскільки стаж роботи з 16.01.1995 по 08.02.1995 р.р. зарахований в одинарному розмірі, так як не підтверджено довідкою, що в закладі охорони здоров'я в період роботи позивача не було окремого реанімаційного відділення. Стаж роботи з 15.02.1995 року по 30.06.2000 рік зараховано в одинарному розмірі оскільки саме робота в реанімаційних відділеннях, а не бригадах зараховується до загального стажу роботи у подвійному розмірі. На теперішній час, за матеріалами пенсійної справи позивача, пенсія нараховується та виплачується у відповідності до чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судове засідання 03.12.2018 року сторони не прибули, надали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи зазначене, судом прийнято рішення про розгляд справи по суті в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що первинно пенсія за віком позивачу була призначена в Приморському районі м. Одеси згідно особистої заяви від 04.01.2010 року. Згідно особистої заяви Позивача від 16.08.2011 року було зроблено запит пенсійної справи до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одесі. Справа надійшла до управління Пенсійного фонду України у Біляївському районі Одеської області 13.09.2011 року. Протоколом від 14.09.2011 року пенсійна справа Позивача з 01.10.2011 року поставлена на облік. 26.09.2011 ОСОБА_1 звернулась до управління із заявою № 247 про зарахування стажу в подвійному розмірі за період роботи з 16.01.1995 по 08.02.1995 (працювала в 2-й міській клінічній лікарні м. Одеси на посаді медичної сестри-анестезиста анестезіологічного відділення, з 15.02.1995 по 01.06.2002 працювала в Одеській обласній станції швидкої медичної допомоги фельдшером швидкої невідкладної допомоги на дитячій термінальній (реанімаційній) бригаді. До заяви ОСОБА_1 наступні документи: довідка № 444/2к від 23.09.2011, видана КУ "Одеська міська станція швидкої медичної допомоги"; виписка з наказу № 168-к від 27.12.1994 КУ "Одеська міська станція швидкої медичної допомоги"; виписка з наказу № 18-к від 15.02.1995 КУ "Одеська міська станція швидкої медичної допомоги"; роз'яснення № 445-2к від 23.09.2011 КУ "Одеська міська станція швидкої медичної допомоги". Розпорядженням від 20.10.2011 року проведено перерахунок по стажу. Періоди роботи з 16.01.1995 по 08.02.1995, 15.02.1995 по 01.06.2002 зараховано в подвійному розмірі. Після перерахунку з 01.10.2011 стаж склав 44 роки 5 місяців 7 днів.

03.11.2011 року управлінням направлено запит № 12543/06/11 щодо проведення перевірки підстав видачі довідки від 17.10.2011 № 468/2 к, наданої заявницею після проведеного перерахунку. 26.01.2012 управлінням отримано акт перевірки від 18.01.2012, який долучено до пенсійної справи.

13.01.2012 року ОСОБА_1 звернулась до управління, надавши заяву про перерахунок пенсії по стажу. Протоколом від 07.02.2012 проведено перерахунок по стажу. Після перерахунку з 01.01.2012 року стаж склав 46 років 5 місяців 7 днів.

17.01.2014 року ОСОБА_1 звернулась до управління за перерахунком пенсії по стажу. Протоколом від 21.01.2014 проведено перерахунок по стажу. Після перерахунку з 01.02.2014 року стаж роботи склав 48 років 4 місяці 7 днів.

24.02.2016 року ОСОБА_1 звернулась до управління з заявою про перерахунок пенсії по стажу. Протоколом від 26.02.2016 пенсійну справу з 01.03.2016 приведено у відповідність та проведено перерахунок по стажу. Періоди роботи з 16.01.1995 по 08.02.1995, 15.02.1995 по 01.06.2002 зараховано в одинарному розмірі. Загальний стаж після перерахунку склав 43 роки 26 днів. Протоколом від 24.03.2016 пенсійну справу приведено у відповідність з 01.10.2011 року. Довідку від 17.10.2011 № 468/2 к та акт перевірки від 18.01.2012 вилучено з матеріалів пенсійної справи та долучено до архіву пенсійної справи в зв'язку з невикористанням для розрахунку пенсії ОСОБА_1, оскільки робота за вказаний період за сумісництвом не дає право на зарахування стажу у подвійному розмірі.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так відповідно до приписів пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Крім того, відповідно до п.20 Порядку № 637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд звертає увагу на те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Суд вказує на те, що періоди роботи ОСОБА_1 на посаді медсестри анестезиста Другої міської клінічної лікарні м. Одеси з 16.01.1995 року по 08.02.1995 року та фельдшера швидкої невідкладної допомоги на дитячій термінальній (реанімаційній) бригаді з 15.02.1995 року по 01.06.2002 року зазначені в трудовій книжці позивача - запис 19-20 та 22 (Том 1 а.с. 44-43).

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка Комунальної установи «Одеська міська станція швидкої медичної допомоги» від 17.03.2016 року № 148/к, згідно якої зазначено, в тому числі, що ОСОБА_1 з 15.02.1995 року по 01.06.2002 року виплачувалась надбавка у розмірі 15 відсотків за роботу в особливих умовах праці на посаді фельдшера швидкої медичної допомоги дитячої термінальної (реанімаційної бригади) (Том 2 а.с. 18) таку саме інформацію містить і довідка від 23.09.2011 року № 444/2к (Том 1 а.с. 15).

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Відповідно до абз. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04,11.1993 № 909 лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів мають право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Розділом 2 Переліку встановлено, що до закладів охорони здоров'я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

В зазначених закладах і установах право на призначення пенсії за вислугу років мають право лікарі та середній медичний персонал.

Відповідно до примітки 2 цієї Постанови робота за спеціальністю в закладах, установах на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої належності закладів і установ. В свою чергу, Переліком не передбачена необхідність підтвердження роботи в структурному лікувальному закладі для визначення чи підтвердження спеціального стажу. Крім того, Наказом Міністерства охорони здоров'я України № 303 від 08.10.1997р. проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Згідно роз'яснення, наданого Міністерством охорони здоров'я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28.05.2002р. № 10.02.11/450 і від 21.06.2002р. № 02- 8863-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії враховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Пенсійне забезпечення».

Положеннями статей 3, 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» визначено, що закладами охорони здоров'я є підприємства, установи та організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров'я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий спектр профілактичних і лікувальних заходів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників.

Вищезазначене свідчить, що час роботи на посаді медсестри анестезиста Другої Міської клінічної лікарні м. Одеси та фельдшера швидкої невідкладної допомоги на дитячій термінальній (реанімаційній) бригаді з 16.01.1995 року по 08.02.1995 року та з 15.02.1995 року по 01.06.2002 року зараховується у подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням приписів постанови Кабінету Міністрів України від 04.11,1993 № 909.

Враховуючи зазначене, суд критично оцінює відмову в зарахуванні до пільгового стажу позивача періоди роботи з 06.01.1993 р. по 18.04.1993, з 16.07.1993 р. по 29.09.1993 р., з 30.09.1993 р. по 26.10.1993 р., з 20.07.1995 р. по 07.04.1996 р., з 08.04.1996 р .по 31.12.1998 р., оскільки вказані періоди роботи підтверджені записами в трудовій книжці позивача та відповідними довідками.

Відтак, суд дійшов висновку про протиправність дій Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови в зарахуванні стажу роботи у подвійному розмірі ОСОБА_1, періодів роботи на посаді медсестри анестезиста Другої міської клінічної лікарні м. Одеси та фельдшера швидкої невідкладної допомоги на дитячій термінальній (реанімаційній) бригаді з 16.01.1995 року по 08.02.1995 року та з 15.02.1995 року по 01.06.2002 року, оскільки підстави на які посилався відповідач щодо не врахування вказаних періодів у подвійному розмірі не знайшли підтвердження під час розгляду справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов'язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 40/26485, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Зазначена норма не передбачає дискреційних повноважень у відповідача щодо нарахування, перерахунку та виплати пенсії у розумінні Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 15.02.2018 (ЄДРСРУ 72290243).

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб'єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Рішення про зобов'язання відповідача вчинити певні дії суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов'язку вчинити певну дію. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не повинен втручатися в його компетенцію.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Відтак, суд дійшов висновку про необхідність зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи в подвійному розмірі періоди роботи з 16.01.1995 року по 08.02.1995 року та з 15.02.1995 року по 01.06.2002 року на посаді медсестри анестезиста Другої міської клінічної лікарні м. Одеси та фельдшера швидкої і невідкладної допомоги на дитячій термінальній (реанімаційній) бригаді Комунальної установи «Одеська міська станція швидкої медичної допомоги», а також провести перерахунок та виплату пенсії з урахуванням вже отриманих сум пенсії, починаючи з дати неврахування подвійного стажу, а саме з 01.03.2016 року.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи відповідач не довів належними і допустимими доказами те, що ним не були порушені приписи законодавства України.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії- задовольнити.

Визнати протиправними дії Малиновського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо відмови в зарахуванні стажу роботи у подвійному розмірі ОСОБА_1, періодів роботи на посаді медсестри анестезиста Другої міської клінічної лікарні м. Одеси та фельдшера швидкої невідкладної допомоги на дитячій термінальній (реанімаційній) бригаді з 16.01.1995 року по 08.02.1995 року та з 15.02.1995 року по 01.06.2002 року.

Зобов'язати Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи в подвійному розмірі періоди роботи з 16.01.1995 року по 08.02.1995 року та з 15.02.1995 року по 01.06.2002 року на посаді медсестри анестезиста Другої міської клінічної лікарні м. Одеси та фельдшера швидкої і невідкладної допомоги на дитячій термінальній (реанімаційній) бригаді Комунальної установи «Одеська міська станція швидкої медичної допомоги», а також провести перерахунок та виплату пенсії з урахуванням вже отриманих сум пенсії, починаючи з дати неврахування подвійного стажу, а саме з 01.03.2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1);

Відповідач - Малиновське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (65007, м. Одеса, вул. Прохоровська, 3, ).

Суддя Корой С.М.

.