Справа № 561/127/19
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2826/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 18 лютого 2019 року, головуючий суддя - Дідик А.В., ухвалене о 16:00 год. у смт. Зарічне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського СРПП №4 Зарічненського відділення поліції Вараського ВП Головного управління Національної поліції в Рівненській області капрала поліції Диковицького Володимира Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Поліцейського СРПП №4 Зарічненського відділення поліції Вараського ВП ГУ НП в Рівненській області капрала поліції Диковицького В.І., в якому просив скасувати постанову серії ДПО18 № 421276 від 31.01.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил зупинки транспортного засобу, які позивач не порушував, а тому вважає, що в його діях відсутній склад такого адміністративного правопорушення. Поданні відповідачем електронні докази у справі є неналежними, оскільки оскаржувана постанова серії ДПО18 № 421276 від 31.01.2018 року не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, що порушує вимоги ст. 283 КУпАП.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 18 лютого 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що докази, які надані відповідачем, не можуть братися судом до уваги, оскільки оскаржувана постанова серії ДПО18 № 421276 від 31.01.2018 року не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, що порушує вимоги ст. 283 КУпАП, а також не вказано, за допомогою яких засобів вимірювальної техніки було встановлено відстань від зупинки до транспортного засобу, а тому вважає оскаржуване рішення незаконним.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв»язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до постанови серії ДПО18 №421276 від 31.01.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складеної поліцейським СРПП №4 Зарічненського відділення поліції Вараського ВП ГУ НП в Рівненській області капралом поліції Диковицьким В.І., по вул. Фестивальній в смт. Зарічне, ОСОБА_1 31.01.2018 року о 20:20 год., керуючи транспортним засобом FORD TRANSIT, номерний знак 72941РВ по вул. Фестивальній, здійснив зупинку ближче 30 метрів від посадового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.9 «е» ПДР України.

У зв»язку з чим його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.(а.с. 6)

Відмовляючи в задоволенні адміністративного суду, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих відповідачем матеріалів фото- та відеофіксації чітко встановлено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме порушення правил здійснення зупинки транспортного засобу, а тому позов задоволенню не підлягає.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов»язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Як встановлено ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Так, згідно із п. 15.9 «е» ПДР України, зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

У своїй апеляційній скарзі позивач вказав на те, що відповідачем не використовувались будь-які засоби вимірювальної техніки при встановленні відстані від дорожнього знаку зупинки маршрутних транспортних засобів до транспортного засобу позивача.

Відповідно до п.6 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» засобами вимірювальної техніки є засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об'єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності.

Згідно ч.1 ст. 3 даного Закону сферою законодавчо регульованої метрології є визначені цим Законом види діяльності, щодо яких з метою забезпечення єдності вимірювань та простежуваності здійснюється державне регулювання стосовно вимірювань, одиниць вимірювання та засобів вимірювальної техніки. До сфери законодавчо регульованої метрології належить контроль безпеки дорожнього руху.

Як видно з матеріалів справи, у постанові серії ДПО18 № 421276 від 31.01.2018 року про накладення адміністративного стягнення не зазначено, якими саме засобами вимірювальної техніки здійснювалось вимірювання відстані від дорожнього знаку зупинки маршрутних транспортних засобів до транспортного засобу позивача.

Відповідно до положень ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Крім цього, ч. 1 ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 2 с. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем не було з»ясовано всіх обставин справи та ступінь вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також цього не було доведено в ході розгляду даної справи.

Таким чином, суть адміністративного правопорушення, що передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП, яка викладена відповідачем в постанові у справі про адміністративне правопорушення від 31.01.2018 року серії ДПО18 № 421276, не ґрунтується на фактичних даних, що в сукупності є підставою для визнання оскарженої постанови про адміністративне правопорушення щодо позивача за вчинення адміністративного правопорушення незаконною.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору помилково встановив фактичні обставини справи та надав їм неналежну правову оцінку, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким адміністративний позов задовольнити.

Керуючись ст.ст. 243, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 18 лютого 2019 року у справі № 561/127/19 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського СРПП №4 Зарічненського відділення поліції Вараського ВП Головного управління Національної поліції в Рівненській області капрала поліції Диковицького Володимира Івановича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 31.01.2018 року серії ДПО18 № 421276, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький