Справа № 524/5847/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Предоляк О.С.

27 березня 2019 р.Справа № 524/5847/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калиновського В.А. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчуці департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 січня 2019 року про справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління патрульної поліції в м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В с т а н о в и л а:

19.07.2018 року позивач ОСОБА_2І звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАА № 479247 (подалі Постанова), прийняту 11.07.2018 року відповідачем інспектором роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавської області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_1 (подалі інспектор поліції), якою він був визнаний винним у скоєнні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП (відсутність полісу обовязкового страхування цивільно-правовий відповідальності власників наземних транспортних засобів), та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Позивач також просить закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування вимог, позивач, посилаючись на положення п. 21.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначає про відсутність у інспектора поліції підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки порушення Правил дорожнього руху України (подалі ПДР) він не скоював і не був учасником дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того, позивач вважає, що при розгляді справи по адміністративне правопорушення відповідачем було порушено порядок її розгляду, безпідставно відхилено клопотання про перенесення розгляду справи для можливості залучення адвоката, в постанові не визначено про те, чи проводилась відео фіксація порушення, відповідачем не зясовані обставини, що помякшують або обтяжують його відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заперечуючи проти вимог адміністративного позову, інспектор поліції зазначає, що згідно з п.п. «а» п. 2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил а також предявити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1, зокрема, - поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно з п.п. «г» п. 2.1 ПДР водії які відповідно до законодавства звільняються від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

При огляді справи, просить суд врахувати висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 17.05.2018 року по справі № 753/4366/17, згідно з якими, не може спростувати здійсненного позивачем адміністративного правопорушення факт ненадання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху розяснень, передбачених положеннями статей КУпАП. Ці недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень субєкта владних повноважень.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.01.2019 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Судовим рішенням Постанова скасована, провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача закрито. В задоволенні вимог ОСОБА_2 в іншій частині судом відмовлено.

Рішення суду вмотивовано тим, що відповідач не надав доказів обґрунтованості підстав зупинки транспортного засобу під керуванням позивача з огляду на положення ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Обов'язок водія пред'являти страховий поліс виникає лише у випадках передбачених законом, а саме при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Відтак рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за те, що останній не предявив до перевірки поліс обовязкового страхування власників наземного транспорту, який був наявний у позивача під час складання оскаржуваної Постанови, підлягає скасуванню, провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі інспектор поліції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду в частині, якою задоволені вимоги позивача ОСОБА_2 та прийняти нове судове рішення про відмову в їх задоволенні.

Аргументи, наведені скаржником в обґрунтування вимог апеляційної скарги аналогічні доводам, викладеним у відзиві на адміністративний позов ОСОБА_2

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду не надійшов, що не перешкоджає розгляду справи.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, з наступних підстав.

Від імені органів Національної поліції України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року, № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом установлено, що оскаржуваною Постановою позивач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме в тому, що 11.07.2018 року близько 20 годин 10 хвилин, керуючи транспортним засобом HUNDAI І30, номерний знак НОМЕР_1, в м. Кременчуці, вулиці 1905 року, будинок 43, не предявив для перевірки поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1. «г» ПДР.

За скоєння означеного правопорушення позивач був підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо часткової обґрунтованості вимог позивача ОСОБА_2, колегія суддів зазначає, що п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно підпунктом «ґ» п. 2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно із п. 2.4 ПДР, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.

За приписами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду

При розгляді справи колегія суддів ураховує правові висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 21.11.2018 року у справі № 465/6677/16а, відповідно до яких, п. 2.4 ПДР зобовязує водія на вимогу працівника поліції водій зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР, зокрема поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також колегія суддів ураховує правові висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 17.05.2018 року у справі № 753/4366/17, відповідно до яких не може спростовувати здійсненого позивачем адміністративного правопорушення факт не надання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху роз'яснень, передбачених положеннями статей КУпАП. Ці недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ст. 283 КУпАП).

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

У справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб'єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб'єкта владних повноважень.

Як убачається із тексту постанови /а.с. 4/ інспектор поліції в порушення вимог ст. 283 КУпАП не зазначив в постанові технічний засіб, яким ним було здійснено фото або відеозапис, що виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі.

Колегія суддів зауважує, що оскаржувана постанова є рішенням суб'єкта владних повноважень, яке встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.01.2019 року по справі № 592/5576/17 (К/9901/33984/18), у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надана відповідачем копія відеозапису не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

У звязку з наведеним, колегія суддів не приймає до уваги у якості доказу по справі інформацію оптичного носія інформації - диску DVD-R, який має відео інформацію відносно наведеної ситуації (а.с. 9).

Разом з тим, судом встановлено, що позивач, звертаючись до суду, не заперечує факт непред'явлення ним страхового поліса для перевірки на вимогу працівника поліції за обставин, викладених в Постанові, фактично зазначаючи про відсутність підстав для зупинки транспортного засобу під його керуванням.

За наведених обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог ОСОБА_2 про скасування Постанови.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є порушення норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді і вирішення справи допущені порушення норм матеріального права, суд скасовує судове рішення в оскаржуваній частині та приймає нове судове рішення про відмову в задоволені цієї частини вимог позивача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного, керуючись статтями 13, 23, 31, 268, 269, 286, 271, 272 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу інспектора роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавської області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 січня 2019 року в частині, якою задоволені вимоги ОСОБА_2 та скасована постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАА № 479247, винесена 11 липня 2018 року інспектором роти № 3 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавської області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_1 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрито провадження у справі.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5