Справа № 160/752/19
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 березня 2019 р. Справа № 160/752/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турлакова Н.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позов до Державної казначейської служби України, Міністерства оборони України, в якому просить:

- визнати бездіяльність Державної казначейської служби України з 22 березня 2018р. по 19 липня 2018р., щодо тривалого прийняття до виконання виконавчого листа №804/12013/13-а від 16.01.2018р., виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом, протиправною;

- визнати бездіяльність Міністерства оборони України з 31 грудня 2013р. по 02 серпня 2018р., щодо тривалого невиконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2013р. (справа №804/12013/13-а), протиправною.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2013р. по справі №804/12013/13-а, яка набрала законної сили 02.01.2014р., визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо незабезпечення ОСОБА_1 житлом відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позов до Державної казначейської служби України, Міністерства оборони України, в якому просить:

- визнати бездіяльність Державної казначейської служби України з 22 березня 2018р. по 19 липня 2018р., щодо тривалого прийняття до виконання виконавчого листа №804/12013/13-а від 16.01.2018р., виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом, протиправною;

- визнати бездіяльність Міністерства оборони України з 31 грудня 2013р. по 02 серпня 2018р., щодо тривалого невиконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2013р. (справа №804/12013/13-а), протиправною.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2013р. по справі №804/12013/13-а, яка набрала законної сили 02.01.2014р., визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо незабезпечення ОСОБА_1 житлом відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у звязку з реформуванням Збройних Сил України» та зобовязано Міністерство оборони України забезпечити житлом ОСОБА_1 за рахунок коштів з Державного бюджету України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2018р. по справі №804/12013/13-а, яка набрала законної сили 18.04.2018р., заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі № 804/12013/13-а задоволено.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення для поліпшення житлових умов в сумі 321933, 69 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення» від 02.09.2015 року № 728.

14 березня 2018р. до Державної казначейської служби України позивач направив заяву від 13.03.2018р. про виконання виконавчого листа №804/12013/13-а від 16.01.2018р., який було отримано ДКС України 22.03.2018р.

Міністерство оборони України за вих.№303/4/1629 від 06.08.2018р. повідомило, що 02.08.2018р. з їх рахунку в безспірному порядку на користь ОСОБА_1 списано кошти в сумі 3219333,69грн.

Таким чином, звертаючись із даною позовною заявою, позивач вважає протиправну бездіяльність допущену субєктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2013р. по справі №804/12013/13-а з урахуванням ухвали суду від 16.01.2018р. по справі №804/12013/13-а, яка виразилась у тривалому невиконанні вказаного рішення суду.

Вирішуючи питання щодо прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з ч.2 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

За ч.1 ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов'язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає загальні і спеціальні способи судового контролю.

Загальні способи контролю мають усі суди, незалежно від спеціалізації, і вони полягають у розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність державних виконавців. Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому статтею 287 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачені ст.ст.382, 383 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобовязати субєкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Крім того, згідно ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених субєктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже процесуальним кодексом передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов'язання суб'єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, пов'язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення чи констатації його невиконання.

Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення від 19.11.2013р. по справі №804/12013/13-а порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звернутися до суду в порядку ст.383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред'являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.02.2019 по справі № 806/2143/15.

У вказаній постанові Верховний суд зазначив: «Спір у справі, що розглядається, є тотожним спору у справі №806/1784/14, що розглянув Житомирський окружний адміністративний суд (постанова від 23.06.2014), оскільки він виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. Відтак є підстави для закриття провадження у справі».

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оскільки позивачем по суті заявлено позовну вимогу щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2013р. по справі №804/12013/13-а, то, відповідно, позивачем невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права.

Відповідно до частини 6 статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Згідно п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства в окремому судовому провадженні, у звязку з чим, у відкритті провадженні даного позову слід відмовити.

Разом з тим, позовні вимоги позивача підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, але в порядку ст.383 КАС України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення).

До адміністративного позову, позивачем додано квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 21.11.2018р. на суму 704,80грн. та №0.0..1 від 27.02.2019р. на суму 832,00грн. про сплату судового збору за позовом ОСОБА_1

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, зокрема, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.7, 170, 243, 248 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір на загальну суму 1536,80грн. (одна тисяча пятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок), сплачений згідно квитанцій ПАТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 21.11.2018р. на суму 704,80грн. та №0.0..1 від 27.02.2019р. на суму 832,00грн.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2