Справа № 200/14992/18-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року справа №200/14992/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченка І.В., Шишова О.О., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року (повний текст складено 30 січня 2019 року в м. Словянськ) у справі № 200/14992/18-а (суддя І інстанції Бабаш Г.П.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2, в якій просив: - визнати незаконною та протиправною бездіяльність щодо не призначення ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі заяви про призначення адресної допомоги уповноваженого члена родини ОСОБА_2; - зобов`язати здійснити перерахунок призначеної на сім`ю щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на заяву від 20.06.2018 року уповноваженого члена родини ОСОБА_2 з урахуванням призначення ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та здійснити відповідну виплату на рахунок уповноваженого члена родини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та третя особа (його мати) є внутрішньо переміщеними особами. 15.12.2014 року вони вперше звернулися до Управління соціального захисту населення із заявою про отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за фактичним місцем проживання/перебування. Грошова допомога була призначена на всіх членів родини: третій особі (матері) 884,00 грн., позивачеві 442,00 грн. В подальшому, адресна допомога була зменшена у звязку з тим, що він є працездатною особою.

В подальшому, його мати, як уповноважений представник сімї, кожні шість місяців зверталася до відповідача із заявою для отримання грошової допомоги. Допомога призначалася тільки на його мати, так як на той час він був не працевлаштований.

В травні 2017 року позивачем була подана заява до відповідача на отримання соціальної допомоги по догляду за його матірю, яка є інвалідом 1 групи та йому була призначена соціальна допомога, про цей факт його матір вказала у заяві про надання адресної допомоги, однак відповідач призначив адресну допомогу на родину враховуючи тільки його матір, позивачу грошова допомога не призначена.

20.12.2017 року третя особа, як уповноважена особа родини, звернулася до відповідача з заявою про призначення грошової допомоги на новий термін, вказавши у заяві, що позивач доглядає за нею як інвалідом та отримує соціальну допомогу, яка призначена на період з 31.05.2017 року по 26.01.2018 року. Відповідач 17.01.2018 року призначає грошову допомогу тільки його матері, позивачу ж було відмовлено у призначенні допомоги на підставі п.3, п. 7 Постанов Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі Постанова № 505). Не погодившись з даним рішенням позивач був змушений звернутися до суду та рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.09.2018 року у справі № 805/3994/18-а відповідача було зобовязано зробити перерахунок щомісячної адресної допомоги з урахуванням призначеної йому адресної допомоги з 20.12.2017 року по 19.06.2018 року.

20.06.2018 року мати позивача як уповноважений представник сімї, знов звернулася до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги на наступний термін, у заяві вона вказала склад сімї себе, як пенсіонера та позивача, як особу, яка надає соціальні послуги.

На звернення щодо розгляду вказаної заяви відповідачем повідомлено, що позивачу було відмовлено у призначенні адресної допомоги у звязку з тим, що з серпня 2015 року до травня 2017 року він був не працевлаштований і відповідно до п. 7 Постанови № 505 відсутні законні підстави для продовження призначення допомоги

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні йому грошової допомоги при розрахунку на родину протиправними та такими, що порушують його конституційні права, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року у справі № 200/14992/18-а позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради щодо не призначення ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі заяви про призначення адресної допомоги уповноваженого члена родини ОСОБА_2. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради здійснити перерахунок призначеної на сім`ю щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно заяви від 20.06.2018 року уповноваженого члена родини ОСОБА_2 з урахуванням призначення ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та здійснити відповідну виплату на рахунок уповноваженого члена родини.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, просив оскаржене рішення суду скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскільки позивач оформив 31.05.2017 року догляд за інвалідом 1 групи, а щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг припинена позивачу з 15.04.2015 року, тому допомога на наступний строк не призначається.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України.

У відповідності з довідкою від 03.12.2014 року № НОМЕР_1 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України смт. Новий Світ Старобешевського району до м. Словянськ, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

У відповідності з довідкою від 04.12.2014 року № НОМЕР_2 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_2, є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України смт. Новий Світ Старобешевського району до м. Словянськ, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_2 15.12.2014 року, 23.06.2015 року, 04.01.2016 року, 16.06.2016 року, 20.12.2016 року та 20.06.2017 року зверталася до Управління соціального захисту населення Словянської міської ради з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій зазначала у складі родини сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Грошова допомога на проживання призначалася ОСОБА_2 з 15.12.2014 року по 14.02.2015 року у розмірі 1326,00 грн. на сімю, з 15.02.2015 року по 14.04.2015 року у розмірі 1105,00 грн. на сімю, з 15.04.2015 року по 14.06.2015 року у розмірі 884,00 грн. на сімю (на ОСОБА_2Г.), з 15.06.2015 року по 14.12.2015 року у розмірі 1391,00 грн. на сімю (на ОСОБА_2Г.), з 04.01.2016 року по 03.06.2016 року в розмірі 1074,00 грн. на сімю (на ОСОБА_2Г.), з 16.06.2016 року по 15.12.2016 року в розмірі 1130,00 грн. на сімю (на ОСОБА_2Г.), з 20.12.2016 року по 19.06.2017 року в розмірі 1247,00 грн. на сімю (на ОСОБА_2Г.), з 20.06.2017 року по 19.12.2017 року в розмірі 1312,00 грн. на сімю (на ОСОБА_2Г.), з 20.12.2017 року по 19.06.2018 року у розмірі 1784,90 грн. на сімю (на ОСОБА_2Г.), що не заперечується відповідачем у справі.

Тобто, з 15.04.2015 року допомога ОСОБА_1 не призначалася у звязку з не працевлаштуванням позивача на підставі п. 7 Порядку № 505.

31.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Словянської міської ради із заявою про призначення компенсації особі, яка постійно надає соціальні послуги особі з інвалідністю 1 групи ОСОБА_2. Компенсація призначена щомісячно з 31.05.2017 року по 30.11.2017 року у розмірі 252,60 грн., з 01.12.2017 року по 26.01.2018 року у розмірі 264,30 грн., з 29.01.2018 року по 30.06.2018 року у розмірі 264,30 грн., з 01.07.2018 року по 24.01.2019 року у розмірі 276,15 грн.

Відповідно довідки Управління соціального захисту населення Словянської міської ради № 03-27/1615 від 25.10.2018 року ОСОБА_1 одержує допомогу по догляду за інвалідом 1 групи ОСОБА_2 з 31.05.2017 року.

20.06.2018 року ОСОБА_2, як уповноважений представник сімї звернулася до Управління соціального захисту населення Словянської міської ради із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеної особи на наступний термін та у складі сімї зазначила себе (пенсіонер, особа з інвалідністю 1 групи) та ОСОБА_1 (особа, яка надає соціальні послуг).

На звернення ОСОБА_2 щодо розгляду вказаної заяви відповідачем надано відповідь від 28.09.2018 року, що ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні адресної допомоги у звязку з тим, що з серпня 2015 року до травня 2017 року він був не працевлаштований і відповідно до п. 7 Постанови № 505 відсутні законні підстави для продовження призначення допомоги.

Спірним питанням даної справи є не призначення ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі п. 3, п. 7 Порядку № 505.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначає "Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505.

Відповідно до п. 3 Порядку № 505, особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.

Суд першої інстанції зазначив, що пункт 3 Порядку № 505 не передбачає абсолютну заборону на призначення щомісячної адресної допомоги тим особам, яким вона була припинена відповідно до пункту 7 вказаного Порядку, а містить чітке і однозначне правило щодо не призначення допомоги саме на наступний строк, під яким слід розуміти один шестимісячний строк (оскільки тільки на такий строк допомога і призначається), що йде за тим, у якому виплату допомоги було припинено особі на підставі пункту 7 Порядку №505. Тому вищезазначеним Порядком № 505 не заборонено звертатись позивачу із заявою про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, після того, як вона вже отримувала її та підстав для відмови у призначенні такої допомоги немає, оскільки чинним законодавством не встановлено чіткої заборони на призначення такої допомоги особі в подальшому.

Оскільки позивачу припинено виплату адресної допомоги з 15.04.2015 року, позивач 31.05.2017 року оформив догляд за інвалідом 1 групи, а з заявою про призначення адресної допомоги уповноважена особа сімї ОСОБА_2 звернулася до відповідача 20.06.2018 року, тобто після спливу шестимісячного строку, тому заборона, встановлена пунктом 3 Порядку №505, вичерпала свою дію щодо Позивача.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість в цій частині вимоги позивача, проте наголошує, що відповідачем вчинено не бездіяльність, а дії, котрі й мають бути визнані протиправними.

Також позивач просив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок призначеної на сімю щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам відповідно заяви уповноваженого члена родини від 20.06.2018 року, що судом першої інстанції також визнано обґрунтованими вимогами та такими, що підлягають задоволенню.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року у справі № 200/14992/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року у справі № 200/14992/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 27 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Сіваченко

ОСОБА_3