Справа № 760/6063/15-а
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 760/6063/15-а Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кузьменка В.В.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року (розглянута у порядку скороченого провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року, ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2) звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), у якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у поверненні частини невиплаченої пенсії та виплати у подальшому в повному розмірі пенсії без нарахування податку, зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повернути частину невиплаченої пенсії, починаючи з лютого 2015 року та виплачувати в подальшому щомісячну пенсію в повному розмірі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2011 року має статус інваліда війни 2 групи, пов'язаної із хворобою отриманою під час виконання службових обов'язків при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у 1987 році та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до п.4 ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 23 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» звільнений від сплати податку з пенсії, яку отримує.

З лютого 2015 року з пенсії позивача утримується податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Позивач вважає такі дії неправомірними та такими, що порушують його конституційні права і законні інтереси, а тому змушений звернутися з позовом до суду.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таку, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2015 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено справу в порядку письмового провадження на 02 липня 2015 р. о 11:40

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 9 КАС України, кожна особа, яка звернулась за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Під час розгляду колегією суддів справи виникла необхідність у зупиненні провадження у даній справі у зв'язку із розглядом Конституційним Судом України конституційного подання народних депутатів України щодо невідповідності Конституції України (неконституційності) п. 7 розділу ІІ та розділу ІІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

Порядок зупинення провадження в адміністративній справі регулюється ст. 156 КАС України (редакція чинна на момент винесення судового рішення у справі).

При цьому даною статтею передбачено підстави для обов'язкового зупинення провадження в справі, а також підстави, за яких суд має право здійснити таку процесуальну дію.

Зокрема, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 156 КАС України (редакція чинна на момент винесення судового рішення у справі) суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

З огляду на те, що на народні депутати України звернулися до Конституційного Суду України з поданням щодо невідповідності Конституції України (неконституційності) окремих положень Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» та виходячи з правил ч. 1 ст. 156 КАС України (редакція чинна на момент винесення судового рішення у справі) колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для зупинення провадження в справі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року зупинено провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії до розгляду Конституційним Судом України конституційного подання народних депутатів України щодо невідповідності Конституції України (неконституційності) п. 7 розділу ІІ та розділу ІІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

Зазначена справа разом з апеляційною скаргою на Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року надійшла до Шостого апеляційного адміністративного суду відповідно до ч. 3 ст. 29 КАС України як визначеного ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суду, якому передаються справи Київського апеляційного адміністративного суду, що ліквідований згідно з Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 455/2017 «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах».

На час надходження справи до Шостого апеляційного адміністративного суду було зупинено провадження у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 30 КАС України адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

Відповідно до ч. 14 ст. 31 КАС України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року прийнято справу №760/6063/15 - а провадження Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді - доповідача Костюк Л.О. та суддів Бужак Н.П., Кузьменка В.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КАС України, провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

На підставі вище зазначеного повістками - повідомленнями Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року призначено до рогляду питання щодо поновлення провадження у справі та розгляду на 27 березня 2019 року на 10 год. 30 хв.

Перевіривши матеріали справи, керуючись ст.237 КАС України, під час розгляду питання про поновлення провадження у справі, колегія суддів протокольною ухвалою постановила, провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії, поновити та розглянути справу у судовому засіданні на 27 березня 2019 року об 10 год. 20 хв.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що позивач перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З лютого 2015 року з пенсії позивача утримується податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо обґрунтування здійснення дій відповідачем оподаткування пенсії позивача, колегія суддів зазначає наступне.

На виконання положень Закону України «Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» у зв'язку з набранням чинності змінами до Податкового Кодексу України з 01.01.2015 року податок на доходи фізичних осіб утримується з суми пенсій (включаючи суму їх індексації) або щомісячного довічного утримання, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати в розрахунку на місяць, встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Базою оподаткування в 2015 році є суми пенсій в частині, що перевищує 3654 грн. на місяць.

Ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування, щодо доходів, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Разом з тим, з 01.01.2015 року встановлюється військовий збір, платниками якого є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи з джерела походження в Україні, так і іноземні доходи. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування.

Об'єктом оподаткування військового збору є доходи, визначені ст.163 Податкового кодексу України, до яких, зокрема, належать суми пенсій, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (в розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення.

Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальні за порушення податкового законодавства

Статтею 8 Податкового кодексу України передбачено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До загальнодержавних податків (стаття 9 ПКУ) належить податок на доходи фізичних осіб.

Зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.Статтею 18 Податкового кодексу України передбачено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

З 01.01.2015 року відповідно до п. п. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються зокрема суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Обов'язки нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПКУ покладено на податкового агента, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку та зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу, що підлягає зарахуванню до бюджету згідно з нормами Бюджетного кодексу України.

Відповідно до статті 64 Бюджетного кодексу України (із змінами та доповненнями) податок на доходи фізичних осіб, який сплачується податковим агентом - юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) чи представництвом нерезидента - юридичної особи, зараховується до відповідного місцевого бюджету за її місцезнаходженням (розташуванням) в обсягах податку, нарахованого на доходи, що сплачуються фізичній особі.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що з 01.01.2015 року органи Пенсійного фонду України визначені податковими агентами при нарахуванні та виплаті пенсії.

Проте, колегія суджів звертає увагу на те, що 27 лютого 2018 року Конституційний Суд України ухвалив Рішення про визнання неконституційним положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК, яким запроваджено оподаткування пенсій певних категорій (груп) пенсіонерів, суперечить статті 46 Конституції України.

Відповідно до статті 91 Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За положеннями статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

З резолютивної частини Рішення вбачається, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК визнане неконституційним і втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів зазначає, що дія абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК втратила чинність з 27 лютого 2018 року.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин та на час ухвалення постанови суду від 19 травня 2015 року положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК були чинними та підлягали застосуванню відповідачем.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховногол Суду від 08.11.2018 року у справі №404/6650/15-а та від 05.02.2019 року у справі №333/5015/15-а

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач діяв в межах своїх повноважень, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача в подальшому здійснювати виплату щомісячної пенсії в повному обсязі, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зазначена вище вимога не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною, тобто вимогою на майбутнє

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 237, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 27 березня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.В. Кузьменко