Справа № 2340/3082/18
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/3082/18
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року, суддя Тимошенко В.П., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною бездіяльності, стягнення компенсації за роботу у вихідні дні, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 12.10.2018 року вх. 24626/18, просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заробітної плати за роботу у вихідні дні за період роботи з 01.11.2016 року по 01.08.2017 року;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період із 02.08.2017 року по 31.08.2018 року у розмірі 50756,16 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати в день звільнення. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.08.2017 року по день фактичного розрахунку 16.08.2017 року у розмірі 2602 грн 88 коп. Рішення в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач та відповідач звернулися з апеляційними скаргами, в якій позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю; відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 01.11.2016 року №327 ОСОБА_1 призначено на посаду провідного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_4 , в особливий період, з посадовим окладом 2240 грн на місяць. Присвоєно 9 ранг державного службовця (а.с.15).

Відповідно до витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 31.07.2017 року №38-ОС, звільнено державного службовця ОСОБА_1 провідного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу» за угодою сторін. Матеріальну допомогу за 2017 рік отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік не отримав. Виплачено грошову компенсацію за невикористанні 7 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за робочий період з 11.11.2016 року по 01.08.2017 року (а.с.16).

15.08.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за роботу у вихідні дні (а.с.10).

Листом від 17.08.2017 року №6/7/680 ІНФОРМАЦІЯ_5 надав позивачу відповідь в якій зазначив, що наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 про залучення позивачу у вихідні та святкові дні не видавався, в табелях обліку робочого часу службовців ІНФОРМАЦІЯ_4 не вказано про роботу у вихідні дні позивача, тому нарахувати грошову компенсацію за роботу вихідні дні немає підстав (а.с.11-12).

16.03.2018 року позивач звернувся із скаргою до Управління Держпраці у Черкаській області, в якій просив: 1) здійснити інспекційне відвідування ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою перевірки виконання ним вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» в частині достовірного обліку виконуваної ним роботи на посаді провідного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_4 у вихідні дні, а також статей 72 та 107 Кодексу законів про працю України в частині оплати роботи за вказані вихідні дні, дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, визначених ст. 12 Закону України «Про оплату праці»; 2) винести припис про усунення виявлених порушень; 3) притягнути Черкаський обласний військовий комісаріат до відповідальності за недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці (а.с.38-39).

18.04.2018 року Управління Держпраці в Черкаській області листом №Т-200/14-01/2431 повідомило позивача про те, що у ході інспекційного відвідування факт використання його найманої праці у зазначені в його зверненні вихідні дні не виявлений. Зокрема, згідно табелів обліку робочого часу працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 , залучення позивача до роботи у формі чергування у вихідні дні не обліковано. Крім того, відсутній будь-який розпорядчий документ (наказ тощо) яким зобов`язано його чергувати у вихідні дні у Маньківському РВК.

У ході інспекційного відвідування виявлено, що у день звільнення 01.08.2017 року, остаточний розрахунок позивачу не виплачено. Виплата належних коштів проведена 16.08.2017 року, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України (а.с.42).

18.07.2018 року позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про проведення службового розслідування, в якій просив провести службове розслідування за фактом порушення вимог пп. 5.3.3., 6.3.12 та розділу 8 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124, при знищені Книги приймання та здавання чергування Маньківського РВК (по номенклатурі на 2016 рік №59; по номенклатурі на 2017 рік №114), ведення якої розпочато 22.10.2016 року та завершено 28.10.2017 року та вжити відповідних заходів реагування (а.с.117-118).

Листом №116/9/2/5292 від 10.08.2018 року Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України надала позивачу відповідь в якій зазначила, що відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян», розгляд його заяви потребує додаткового часу на опрацювання. Про результати розгляду його буде проінформовано у термін до 23.08.2018 року (а.с.121).

22.08.2018 листом №116/9/5471 Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України надала позивачу відповідь в якій зазначила, що відповідно до розпорядження начальника штабу першого заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.08.2018 року №116/9/11494 надано доручення начальнику штабу першому заступнику командира військової частини НОМЕР_2 призначити та провести службову перевірку фактів викладених у його зверненні (а.с.120).

31.08.2018 року ОСОБА_1 надав розписку в якій зазначив, що отримав в Черкаському обласному військовому комісаріаті кошти нараховані за середній заробіток (в подвійному розмірі) за час перебування на чергуванні в ІНФОРМАЦІЯ_6 у вихідні дні в сумі 1888 грн 18 коп. Претензій до ІНФОРМАЦІЯ_1 не має (а.с. 123).

В листі №116/9/2/6238 від 01.10.2018 року Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України надала позивачу відповідь в якій зазначила, що за результатами розгляду його заяви в період з 27.08.2018 року по 29.08.2018 року проведена службова перевірка дій посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 та Маньківського районного військового комісара Черкаської області стосовно фактів викладених в заяві.

Службовою перевіркою встановлено, що після звільнення позивача з посади провідного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу» за угодою сторін, між позивачем та Черкаським обласним військовим комісаріатом виник трудовий спір щодо оплати праці у вихідні дні, які здійснювались у формі чергування.

Згідно відповіді, яка надійшла від Військової частини НОМЕР_2 , за результатами зазначеної службової перевірки трудовий спір вирішено. Кошти про оплаті праці у вихідні дні (в подвійному розмірі) виплачено в повному обсязі (а.с.131).

До листа додано копію роздавальної відомості №179 на виплату коштів ОСОБА_1 в сумі 1888,18 грн (а.с.137).

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ, (далі Закон №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України»; Закон України «Про Збройні Сили України», Закон України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 3 Закону № 2232-ХІІ).

Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до ст. 1-2 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом другим ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.16 року № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178).

Відповідно до п. 4 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Указом Президента України від 10.12.08 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 240 Положення військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я. Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформляються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Згідно з п. 242 Положення, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання .

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, при звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.

У даному випадку мало місце виключення позивача зі списку особового складу військової частини без проведення з ним остаточного розрахунку. При цьому, письмової згоди на такі дії Позивач не давала, що не спростовується відповідачем.

Колегія суддів зазначає, що спеціальним законодавством України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця.

Так, Верховний Суд України при тлумаченні положень статей 3 Кодексу законів про працю України, 18 Закону України «Про міліцію» вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі в (постанова від 17 липня 2015 року у справі № 21-8а15).

Таким чином, у даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника визначений Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП).

Відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи вищезгадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, за висновокм Верховного Суду України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 листопада 2011 року у справі №6-60цс11, встановивши, що працівникові в день звільнення не були сплачені всі належні від підприємства суми, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутність у цьому своєї вини.

Як убачається із матеріалів спраи, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 01.11.2016 року №327 ОСОБА_1 призначено на посаду провідного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_4 , в особливий період, з посадовим окладом 2240 грн на місяць. Присвоєно 9 ранг державного службовця (а.с.15).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 31.07.2017 року №38-ОС, звільнено державного службовця ОСОБА_1 провідного спеціаліста командування ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу» за угодою сторін. Матеріальну допомогу за 2017 рік отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік не отримав. Виплачено грошову компенсацію за невикористанні 7 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за робочий період з 11.11.2016 року по 01.08.2017 року (а.с.16).

Матералами справи підтверджується, що у день звільнення 01.08.2017 року, остаточний розрахунок з позивачем не проведено. Виплата належних коштів проведена 16.08.2017 року.

Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується виключення позивача зі списків особового складу військової частини 01.08.2017 року та проведення остаточного розрахунку з ним лише 16.08.2017 року, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем порушено приписи ст. ст. 116, 117 КЗпП України в частині строків виплати позивачу остаточного розрахунку.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Абзацом третім пункту 3 Порядку № 100 передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, згідно з довідкою про доходи ОСОБА_1 , виданою Черкаським обласним військовим комісаріатом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», грошове забезпечення позивача за останні два повних місяця роботи складає 6507,10 грн., а середньоденний розмір заробітної плати позивача складає 185,92 грн. (6507,10 грн./35 (кількість робочих днів)).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що сума середньомісячного заробітку, яку належить присудити позивачу у зв`язку із затримкою розрахунку складає 2602,88 грн. (185,92 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) * на 14 (кількість днів затримки)).

Крім того, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга відповідача не містить обґрунтованих посилань, які б доводили що відповідачем не порушено приписи ст. ст. 116, 117 КЗпП України в частині строків виплати позивачу остаточного розрахунку.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період із 02.08.2017 року по 31.08.2018 року у розмірі 50756,16 грн., колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Позивач вважає, що при його звільненні відповідачем не було вирішено питання про оплату праці за дні чергування у вихідні, святкові та неробочі дні.

Проте, як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії книги Маньківського РВК приймання та здавання чергування, на титульному листі якої вказано: строк зберігання 1 рік, ст. № 1354, інв. № 209, по номенклатурі на 2016 рік № 59, на 2017 тік № 114, почато 22.10.2016 року, закінчено 28.10.2017 року, на 42 арк.

Відповідно до вказаної копії книги, позивач був черговим по Маньківському РВК: 19 листопада 2016 року (субота), 04 грудня 2016 року (неділя), 18 грудня 2016 року (неділя), 15 січня 2017 року (неділя), 18 лютого 2017 року (субота), 25 березня 2017 року (субота), 08 квітня 2017 року (субота).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що накази військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_8 про залучення державних службовців (провідного спеціаліста ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 ) на чергування у вихідні та святкові дні не видавались, що підтверджується витягами із наказів військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 , (від 18.11.2016 року №221-НР, від 02.12.2016 року №232-НР, від 16.12.2016 року №245-НР, від 13.01.2017 №8-НР, від 17.02.2017 року №33-НР, від 24.03.2017 №57-НР, від 07.04.2017 року №67-НР), а також, згідно довідки військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_2 від 16.04.2018 року №172, військовий комісаріат з початку 2016 року знаходиться під цілодобовою охороною охоронної компанії «ВЕНБЕСТ». Чергування по Маньківському РВК здійснюється з 08.30 год. до 17.30 год. особовим складом РВК, у робочі дні - військовослужбовцями та службовцями, у вихідні та святкові дні - виключно військовослужбовцями.

Відповідно до Інструкції з порядку ведення табеля обліку робочого часу в МОУ та ЗСУ, затвердженої наказом МОУ від 11.02.2014 року №101, в табелях обліку робочого часу Маньківського РВК відміток про присутність та відсутність працівників за числами місяця не вказано про роботу позивача у вихідні та святкові дні, пункт 4 ОСОБА_1 (за листопад 2016 року, за грудень 2016 року, за січень 2017 року, за лютий 2017 року, за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року, за липень 2017 року та п. 1 за серпень 2017 року) (а.с. 82-91).

Згідно ст. 71 КЗпП робота у вихiднi днi забороняється. Залучення окремих працiвникiв до роботи у цi днi допускається тiльки з дозволу профспiлкового комiтету пiдприємства, установи, органiзацiї i лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством i в частинi другiй цiєї статтi.

Залучення окремих працiвникiв до роботи у вихiднi днi допускається в таких виняткових випадках: 1) для вiдвернення або лiквiдацiї наслiдкiв стихiйного лиха, епiдемiй, епiзоотiй, виробничих аварiй i негайного усунення їх наслiдкiв; 2) для вiдвернення нещасних випадкiв, якi ставлять або можуть поставити пiд загрозу життя чи нормальнi життєвi умови людей, загибелi або псування майна; 3) для виконання невiдкладних, наперед не передбачених робiт, вiд негайного виконання яких залежить у дальшому нормальна робота пiдприємства, установи, органiзацiї в цiлому або їх окремих пiдроздiлiв; 4) для виконання невiдкладних вантажно-розвантажувальних робiт з метою запобiгання або усунення простою рухомого складу чи скупчення вантажiв у пунктах вiдправлення i призначення.

Залучення працiвникiв до роботи у вихiднi днi провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Як свідчать матеріали справи, у колективній угоді між адміністрацією та профспілковим комітетом, який виступає від імені трудового колективу ІНФОРМАЦІЯ_9 та районних (міських) військових комісаріатів області на 2015-2017 роки, в розділі 5 п. 5.143 вказано, що проводити надурочні роботи, роботи у вихідні, святкові та неробочні дні лише у виняткових випадках, передбачених законодавством України, за погодженням з виборним органом.

Отже, надані позивачем викопіювання із книги приймання та здавання чергування ІНФОРМАЦІЯ_10 є не допустимим та достатніми доказами у даній справі, що було вірно враховано судом першої інстанції.

Також колегія суддів зазначає, роздавальна відомість №179 на виплату середнього заробітку за час чергування в сумі 1888,18 грн (а.с.122), не містить найменування органу (військової частини), номер штату військової частини, підпису керівника відповідного органу (військової частини), а тому не може братися судом до уваги як доказ у справі.

Разом з тим, відповідно до акту інспеційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЧК 223/372/АВ від 18.04.2018 року зазначено, що «Згідно наданих адміністрацією документів та письмових довідок, факт використання найманої праці ОСОБА_1 в зазначені у його заяві дні: 19.11.2016 року (субота), 04.12.2016 року (неділя) та інші, не виявлений. Так, зокрема згідно використання робочого часу працівників Маньківського РВК робота ОСОБА_1 у формі чергування у вихідні дні, не відображена. Відсутній будь-який розпорядчий день (наказ тощо) щодо зобов`язання ОСОБА_1 чергувати у вихідні дні у Маньківському РВК. Книга приймання та здавання чергування за період 22.10.2016 року -28.10.2017 року, на яку вказує заявник, знищена по закінченню строку (1 рік)».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати заробітної плати за роботу у вихідні дні та стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку за період із 02.08.2017 року по 31.08.2018 року у розмірі 50756,16 грн.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Пилипенко О.Є.

Повний текст виготовлено: 27 березня 2019 року.