Справа № 0870/3891/12
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2019 року

Київ

справа №0870/3891/12

адміністративне провадження №К/9901/2592/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.

розглянувши в відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 (головуючий суддя Мельник В.В., судді: Юхименко О.В., Нагорна Л.М.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод кольорових сплавів" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів» звернулося до суду з позовом до СДПІ по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі Міжрегіонального ГУ Міндоходів про визнання незаконним та нечинним податкового повідомлення-рішення від 31.07.2008 №/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 88712,08грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 28.04.2009, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2010, позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 28.03.2012 касаційну скаргу СДПІ по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі Міжрегіонального ГУ Міндоходів задоволено частково, рішення судів попередніх інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2012 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2012 скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, податковий орган звернувся з касаційною скаргою. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги СДПІ по роботі з великими платниками податків у місті Запоріжжі Міжрегіонального ГУ Міндоходів вказує на порушення апеляційним судом норм матеріального і процесуального права. Відповідач зазначає, що документів, які б підтверджували взаємовідносини між контрагентами та позивачем на підставі Агентського договору до перевірки та під час судового розгляду ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів» не надано.

Позивачем подано заперечення на касаційну скаргу, згідно яких ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів» наполягає, що останнім надано первинні документи по взаємовідносинам з контрагентами. Позивач вважає, касаційну скаргу необґрунтованою та вказує, що рішення апеляційного суду є законним, ухваленим на підставі всебічно з'ясовних обставин.

Ухвалою Верховного Суду від 22.03.2019 справу призначено до розгляду у судовому засіданні без повідомлення сторін на 26.03.2019.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами відповідача в період з 20.06.2008 по 11.07.2008 проведено виїзну позапланову документальну перевірку фінансового-господарської діяльності ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів» з питання правомірного декларування від'ємного значення податку на додану вартість за квітень 2008 року та достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень 2008 року, результати якої оформлено актом перевірки від 18.07.2008 №515/08-01/31549003.

Відповідач у акті перевірки зазначає, що укладений позивачем агентський договір з додатками фактично не виконано, при цьому, акт здачі-приймання послуг не засвідчує зв'язок з господарською діяльністю.

Згідно висновків акту перевірки, позивачем порушено вимоги підпунктів 7.4.1, 7.4.4 пункту 7.4, підпунктів 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого позивачем завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за квітень 2008 року в сумі 88712,08грн. Крім того, в порушення підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» підприємством завищено податковий кредит, що призвело до завищення від'ємного значення ПДВ за квітень 2008 року на суму 97574,57грн.

На підставі акту перевірки 31.07.2008 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №/0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 88712,08грн.

У процесі адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 31.07.2008 №/0 контролюючим органом винесено податкові повідомлення рішення від 10.10.2008 №/1, від 21.11.2008 №/2 та від 04.02.2009 №/3.

ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів» звернулося до суду з позовом про визнання незаконними: податкового повідомлення-рішення №/0 від 31.07.2008 та похідних від нього повідомлень-рішень.

В ході судового розгляду позивачем уточнено позовні вимоги, згідно яких ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів» просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.07.2008 №/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 88 712,08грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував рішення тим, що Агентський договір з додатками фактично не виконано, акт здачі-приймання послуг не засвідчує зв'язок придбаних послуг з господарською діяльністю.

Апеляційний суд, скасувавши постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2012, вказав, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи неповно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, зроблені висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано належних доказів на підтвердження відсутності настання реальних правових наслідків за Агентським договором, факт здійснення господарської операції підтверджується належними первинними документами - податковою накладною та актом здачі-приймання послуг.

Переглянувши постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 у касаційному порядку, Верховний Суд не може погодитись з викладеними висновками, вважає їх помилковими, прийнятими з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Положеннями Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997 №283/97-ВР визначено, що господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Згідно вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», не дозволяється включення до податкового кредиту будь - яких витрат по сплаті податку, які не підтверджені податковими накладними.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 7.2.3. пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг) у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як визначено підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Однією з вимог включення будь-яких витрат до складу податкового кредиту є зв'язок таких витрат з подальшим використанням в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (із змінами та доповненнями) передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг) у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.1 розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Мінфіну від 24.05.1995 №88 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Пунктом 2 статті 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2.4 розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку з метою надання первинним документам юридичної сили та доказовості, встановлено обов'язкові реквізити первинних документів: назва документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 14.09.2007 ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів» (далі - «Принципал») та ПП «Планета - V» (далі - «Комерційний агент») уклали Агентський договір за №612/1/07.

Відповідно до статті 1 Агентського договору, Принципал доручає а Комерційний агент виконує посередницькі послуги по сприянню укладенню угод (додаткових угод, специфікацій) від імені та за рахунок Принципала.

Згідно із статтею 4 Договору, посередницькі послуги вважаються наданими комерційним агентом у разі укладання Принципалом з Покупцями відповідних угод, на підставі яких у відповідному місяці покупцям фактично відвантажена продукція, та прийняття Принципалом отриманих від комерційного агента посередницьких послуг за актом.

Здавання посередницьких послуг здійснюється Комерційним агентом після закінчення кожного місяця за актом приймання - здачі послуг, який складається останнім у двох примірниках.

Розмір винагороди та порядок розрахунків сторін визначено статтею 5 Договору. За надання посередницьких послуг Комерційним агентом, Принципал зобов'язується виплатити Комерційному агенту винагороду у розмірі 15% з урахуванням ПДВ від загальної вартості продукції з ПДВ, в укладенні угод на постачання (купівлю - продаж) якої Принципалу сприяв Комерційний агент, фактично відвантаженої покупцям у відповідному місяці.

Статтею 2 Агентського договору передбачено, що Комерційний агент після знаходження Покупця, готового придбати продукцію Принципала, зобов'язується протягом 5 робочих днів надати останньому таку інформацію: найменування особи, готової придбати продукцію Принципала; місце знаходження покупця; зустрічні вимоги покупця за угодою, що передбачається між ним та Принципалом, які не збігаються з умовами останньої; пропозиції Покупця з порядку укладання угоди між ним та Принципалом (термін, місце зустрічі, порядок узгодження умов тощо).

Зі змісту вищезазначеного договору вбачається, що підписання Принципалом підписаного Комерційним агентом примірника акту здачі - приймання послуг підтверджує приймання Принципалом виконаних посередницьких послуг та право на отримання Комерційним агентом винагороди за виконання послуг за агентським договором.

Судами встановлено, що 29.02.2008 сторонами Агентського договору підписано Акт здачі-приймання послуг №5, відповідно до якого на виконання агентського договору ПП «Планета - V» надало, а ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів» прийняло посередницькі послуги по сприянню укладенню між останнім і Покупцями договорів поставки продукції, додатків до таких договорів-протоколів розбіжностей, додаткових угод, специфікацій, тощо, на підставі яких у лютому місяці 2008р., покупцям фактично відвантажена продукція загальною вартістю 3548483,46грн. Агентська винагорода становить 532272,51грн. (в т.ч. ПДВ 88712,08грн.).

На виконання умов Агентського договору ТОВ «Запорізький завод кольорових сплавів» було укладено угоди: з ПП «Промобладнання», ТОВ «Феліче», ПП «Пакт», ТОВ «Анді», ТОВ «Промкабельелектрика», ТОВ «Фірма «Ерідан», ТОВ «Карат ЛТД».

З судових рішень вбачається, що в ході розгляду даної справи судом було запропоновано позивачу надати пояснення з приводу фактів викладених, у акті перевірки, стосовно того, чому ПП «Планета - V» не виконані умови Агентського договору з питання надання інформації, визначеної статтею 2 Агентського договору: найменування особи, готової придбати продукцію Принципала, місце знаходження покупця, зустрічні вимоги покупця за угодою, що передбачається між ним та Принципалом, які не збігаються з умовами останньої, пропозиції Покупця з порядку укладання угоди між ним та Принципалом (термін, місце зустрічі, порядок узгодження умов тощо). Позивачем надані усні пояснення про неможливість надати вказану інформацію в зв'язку з тим, що ПП «Планета - V» вважає дану інформації комерційної таємницею.

З метою з'ясування обставин надання послуг ПП «Планета - V» щодо проведеного опитування керівників підприємств-покупців продукції, в ході якого встановлено, що відповідно до пояснень директора ТОВ «Промкабель-Електрика» підприємство здійснювали співробітництво з позивачем без посередницьких послуг. ТОВ «Промкабель-Електрика» ніяких взаємовідносин з ПП «Планета-V» не мало та договорів не укладало.

Верховний Суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, складенням яких мають опосередковуватись ти чи інші господарські операцій. Однак критерієм зменшення бази оподаткування податку на прибуток є можливість на підставі наявних документів зробити беззаперечний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання доходу. А відтак, на підтвердження витрат, понесених у зв'язку з оплатою спірних послуг позивач повинен був надати, зокрема, документи, що свідчать про фактичне виконання постачальниками конкретних видів послуг та про результат виконання кожної послуги окремо у вигляді звіту, висновку тощо.

Необхідно враховувати, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд скасував постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2012 про відмову у задоволенні позову, яка відповідає закону.

Правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Пунктом 4 частини першої статті 349 КАС України унормовано, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Керуючись статтями 340, 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 скасувати.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Р.Ф. Ханова

Судді Верховного Суду