Справа № 340/527/19
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/527/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Сагуна А.В. розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про стягнення недоплаченої пенсійної виплати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому доповненою, в якій просить стягнути на користь ОСОБА_1 18967 грн. (вісімнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят сім грн. 00 коп.) з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, недоплаченої пенсійної виплати в період з 13.09.2018 року по 25.02.2019 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року по справі №1140/2714/18 за його позовом до Головного управління ПФУ в Кіровоградській області про визнання протиправними дії та бездіяльність, також зобов'язання вчинити певні дії, позов задоволено. Зокрема, визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо призначення пенсії ОСОБА_1 в сумі 1435 грн. протиправними та зобов'язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області врахувати дохід позивача, отриманий в період з 1 січня 1996 по 31 грудня 2000 року під час трудової діяльності в ТОВ «НКТ» (м. Тула, Росія) в розрахунок пенсії за віком ОСОБА_1, на підставі довідки № 12 від 07.07.2018 р. про середньомісячну заробітну плату за 60 місяців підряд трудової діяльності для встановлення пенсії. Позивач вказує, що дане рішення суду набрало законної сили, виконавчий лист ним отримано 21.12.2018 року. Натомість, як зазначає позивач, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №57963878, на підставі ст.ст.39, 40 ЗУ «Про виконавче провадження», а вказане рішення суду відповідачем не виконано. У звязку з цим, позивач вважає, що відповідач недоплатив йому пенсії в розмірі 18967 грн. за період з 13.09.2018 року по 25.02.2019 року. Вказане й зумовило останнього звернутись до суду.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив та зазначив, що обчислення розміру позивачу пенсії проведено відповідно до Порядку визначення показників зазначеної заробітної плати та виходячи із страхового стажу 28 років 7 місяців 4 дні (або 343 місяці), в т.ч. з урахуванням страхового стажу роботи позивача в ТОВ «НКТ» за період з 1 січня 1996 р. по 31 грудня 2000 р. Відтак, заробіток для обчислення пенсії позивача склав 4659,74 грн., а розмір пенсійної виплати позивача складає 1435,00 грн., де 1331,89 грн. - основний розмір пенсії (4659,74 грн. х 0,28583):103,11 грн. - щомісячна державна адресна допомога відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 р. № 265. Враховуючи викладене, Головне управління вважає, що виконало рішення суду по справі №1140/2714/18, а розрахунки позивача, які наведені в позовній заяві не відповідають дійсності. Вважаючи, що не порушив права позивача, в задоволенні адміністративного позову просив відмовити в повному обсязі (а.с.50-51).

У відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа є справою незначної складності, та згідно ст.ст.257, 263 розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Клопотань позивача та представника відповідача про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.11.2018 року в адміністративній справі №1140/2714/18, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дії та бездіяльність, також зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково, а саме: визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо призначення пенсії ОСОБА_1 в сумі 1435,00 грн. протиправними. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області врахувати дохід позивача, отриманий в період з 01 січня 1996 по 31 грудня 2000 року під час трудової діяльності в ТОВ НКТ (м. Тула, Росія) в розрахунок пенсії за віком ОСОБА_1, на підставі довідки №12 від 07.07.2018 р. про середньомісячну заробітну плату за 60 місяців підряд трудової діяльності для встановлення пенсії.

Судове рішення набрало законної сили 18.12.2018 р.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 21.12.2018 року позивачу видано виконавчий лист по справі №1140/2714/18, яким: зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області врахувати дохід позивача, отриманий в період з 01 січня 1996 по 31 грудня 2000 року під час трудової діяльності в ТОВ НКТ (м. Тула, Росія) в розрахунок пенсії за віком ОСОБА_1, на підставі довідки №12 від 07.07.2018 р. про середньомісячну заробітну плату за 60 місяців підряд трудової діяльності для встановлення пенсії (а.с.13).

22.12.2018 року, на підставі виконавчого листа, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження №57963878 та зобовязано боржника в строк до 10 робочих днів виконати рішення суду й подати до Відділу відповідні підтверджуючі документи про таке виконання (а.с.13).

Вбачається, що 18.01.2019 року державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа №1140/1140/2714/18 в межах виконавчого провадження №57963878 було винесено постанову про накладення на ГУ ПФУ у Кіровоградській області штрафу у розмірі 5100,00 грн. та 01.02.2019 року в рамках цього ж виконавчого провадження ВП № 57963878 з примусового виконання виконавчого листа від 21.12.2018 року, винесено постанову про накладення на ГУ ПФУ в Кіровоградській області штрафу у розмір 10200 грн. (а.с.13 зворотний бік).

Також державним виконавцем, у звязку з невиконанням боржником рішення, яке не може бути виконане без участі боржника, виконавцем направлено до органів досудового розслідування повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (а.с.11-12).

Постановою від 06.02.2019 року було закінчено вказане вище виконавче провадження ВП№57963878, на підставі ст.ст.39, 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.13).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 129-1 Конституції України, статею13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судове рішення є обовязковим до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі якого ухвалено судове рішення, у звязку з невиконанням якого подано даний позов, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Статтею 326 вказаного Кодексу також встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими і підлягають виконанню на всій території України, у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.373 Кодексу, яка регулює питання звернення судових рішень в адміністративних справах до виконання, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Статтею 129-1 Конституції України також визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічні положення містяться в ч.4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому відповідно до ч. 2 та 4 ст. 6 цього Закону рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Такі органи не є органами примусового виконання.

Згідно зі ст. 3 вказаного Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як, зокрема виконавчі листи, ухвали суду, постанови в адміністративних справах у випадках, передбачених законом.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладено на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» систему органів примусового виконання рішень становлять Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Органи державної виконавчої служби визначені п.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5), відповідно до якої ними є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Судове рішення, що набрало законної сили, щодо невиконання якого звернувся позивач, може бути предявлено до примусового виконання в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження адміністративних судів визначені Кодексом адміністративного судочинства України і до їх компетенції віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Отже, питання примусового виконання судового рішення, про що фактично просить позивач щодо судового рішення, не віднесено до компетенції адміністративних судів.

Крім того, з позову вбачається, що позивач не погоджувався з бездіяльністю відповідача щодо повного не виконання судового рішення.

Процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішуються в порядку, передбаченому розділом ІV Кодексу адміністративного судочинства України

До вказаних питань віднесено, зокрема, питання визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених субєктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, що врегульовано ст. 383 розділу ІV Кодексу, відповідно до ч. 6 якої за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу, тобто окрему ухвалу.

Вказані питання вирішуються судом в адміністративній справі, в якій ухвалено судове рішення, щодо невиконання (неповного виконання) якого звернулася особа, а не шляхом ухвалення судового рішення в іншій справі.

Зазначені процесуальні норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, пов'язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Вирішуючи спір судом враховані правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі №520/11829/17 (адміністративне провадження №К/9901/51263/18), в якій Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову в задоволенні позову, зазначив, що відповідно до ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на наведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, Кодексом адміністративного судочинства України.

Верховний Суд дійшов висновку, що невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження. Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаній постанові Верховного Суду, відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.02.2019 року в адміністративній справі №340/293/19, адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця задоволено, а саме: визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 від 18.01.2019 року ВП №57963878 про накладення штрафу у сумі 5100,00 грн.

Також рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 року в адміністративній справі №340/468/19, адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця задоволено, а саме: визнано протиправною та скасовано постанову від 01.02.2019 року ВП№57963878 про накладення штрафу в розмірі 10200 грн.

Вказаним рішенням від 28.02.2019 року, яке набрало законної сили 25.03.2019 року, встановлено, що на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 року по справі №1140/2714/18 Головним управлінням пенсійного фонду в Кіровоградській області здійснено перерахунок пенсійного забезпечення ОСОБА_1 11.12.2018 року, після чого розмір пенсії останнього залишився незмінним, зокрема, приведено розрахунок у вигляді таблиці, за якою:

- розмір пенсії до рішення суду становив 1435,00 грн. (середньомісячний заробіток 691,81000; стаж 28 р. 7 міс. 23 дні; коефіцієнт стажу 0,28583; розмір пенсії за віком 197,74 грн.; доплата до мінімальної пенсійної виплати 1237,26 грн.);

- розмір пенсії після рішення суду становить 1435,00 грн. (середньомісячний заробіток 4659,74000; стаж 28 р. 7 міс. 23 дні; коефіцієнт стажу 0,28583; розмір пенсії за віком 1331,89; доплата до мінімальної пенсійної виплати 103,11).

Рішенням від 28.02.2019 року також встановлено, що 11.01.2019 року до відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області надійшла скарга ОСОБА_1, відповідно до якої останній зазначив, що не погоджується з розміром нарахованої пенсії.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене та обставини, що встановлені судовим рішенням у справі №340/468/19, вбачається, що позивач не погоджується з розрахунком пенсійного органу розміру його пенсійного забезпечення (в даній позовній заяві зазначає власний розрахунок, який вважає вірним), який здійснено на виконання рішення суду у справі №1140/2714/18

Крім того, позивач вказане рішення (розрахунок) відповідача до суду не оскаржує.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення на користь позивача 18 967 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, недоплаченої, на його думку, пенсійної виплати в період з 13.09.2018 року по 25.02.2019 року належить відмовити.

Відповідно до ст.139 КАС України судових витрат, які б підлягали стягненню на користь позивача з відповідача судом не встановлено.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 (вул. О. Олеся, 81, м. Кропивницький, 25026, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7 а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, ) про стягнення недоплаченої пенсійної виплати відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-296 та пунктом 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_3