Справа № 819/1123/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/3902/18

Восьмого апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Шинкар Т.І., Пліша М.А.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: Доскач О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 819/1123/18 за адміністративним позовом Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Тернопільській області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

20.06.2018 року суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до управління Держпраці у Тернопільській області, в якому просила скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за № 19-01-57/006/ТД-ФС від 22 березня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що посадовими особами управління Держпраці у Тернопільській області винесено постанову № 19-01-57/006/ТД-ФС від 22 березня 2018 року про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_3 у розмірі 223 380,00 грн. за використання позивачем найманої праці ОСОБА_4 в період з 12 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року та ОСОБА_5 в період з липня 2017 року по січень 2018 року без укладення трудового договору та повідомлення Тернопільської ОДПІ про прийняття їх на роботу, що є порушенням вимоги частини 3 статті 24 КЗпП України. Вважає, вказану постанову протиправною, оскільки відповідачем не доведено факти допущення до виконання робіт працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без укладення трудового договору та без повідомлення Тернопільської ОДПІ, що і стало підставою її звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 подана апеляційна скарга, в якій зазначається, що рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт наполягає на тому, що суд першої інстанції помилково розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки були відсутні підстави для розгляду в такому порядку, окрім того позивач у своїй позовній заяві просив слухати справу за правилами загального позовного провадження. Наголошує та тому, що підприємці які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу лишу у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), однак відповідачем не наведено жодних доказів фактичного допуску працівників до роботи та виконання ними трудових обов'язків. Крім того, наголошує, що особа яка підтвердила факт нелегального працевлаштування, а саме ОСОБА_5 перебуває в тривалому конфлікті з позивачем. Вказує на те, що окрім особи, яка перебуває в конфлікті з позивачем та є прямо зацікавленою в притягненні її до відповідальності не було опитано жодних інших осіб. Зазначає, що фактичне направлення на роботу не є тотожним поняттям допуску до роботи за що передбачена адміністративна відповідальність. Вважає, що судом першої інстанції було фактично проігноровано покази свідка ОСОБА_4, зокрема про те, що вона працює у позивача з 01 березня 2018 року про вона зазначали, як і у своїх поясненнях так і в ході судового засідання судом першої інстанції. Позивач зазначає, що незрозуміло з яких мотивів суд відкинув дані пояснення визнав їх непослідовними, суперечливими та не прийняв їх до уваги, адже вказані пояснення здійснені під присягою свідка.

У відзиві на апеляційну скаргу, зазначається, що в ході перевірки було фактично підтверджено факт допуску працівників до роботи без оформлення трудового договору чи укладення цивільно-правової угоди. Зокрема, під час проведення інспекційного відвідування, ФОП ОСОБА_3 не надано жодного документу, що можуть підтвердити факт укладення трудового договору та повідомлення територіальному органу ДФС про прийняття на роботу. Крім того, зазначає, що ними були подані беззаперечні докази підтвердження фактичного допуску працівників до роботи, зокрема, пояснення осіб, копії трудових книжок.

Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 01 березня 2018 року Управління Держпраці у Тернопільської області з метою розгляду заяви ОСОБА_5 від 04 січня 2018 року) на підставі наказу управління Держпраці у Тернопільської області від 28 лютого 2018 року направлення від 28 лютого 2018 року №4.1/057/009 (а. с. 107) було проведено захід державного контролю (інспекційне відвідування) у діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за місцем провадження господарської діяльності у фітнес-клубі «FitCurves», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

За результатами проведеного заходу державного контролю складено акт відвідування від 02 березня 2018 року № 19-01-57/006. У даному акті інспекційного відвідування зафіксовані порушення законодавства про працю, допущені позивачем, а саме: ФОП ОСОБА_3 використовувала найману працю ОСОБА_4 в період з 12 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року та ОСОБА_5 в період з липня 2017 року по січень 2018 року без укладення трудового договору та повідомлення Тернопільської ОДПІ про прийняття їх на роботу, що є порушенням вимоги частини 3 статті 24 КЗпП України; в порушення частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір, укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як працівником, не містить особистого підпису працівника ОСОБА_4, крім того, трудовими договорами не встановлено час виконання працівниками робіт (режиму роботи), не вказано тривалість щорічної оплачуваної відпустки та час її надання; ФОП ОСОБА_3 не надано документів, які б підтверджували виконання нею вимог статті 29 КЗпП України в частині роз'яснення працівникам їх прав і обов'язків, інформування під розписку про умови праці, ознайомлення працівників з правилами внутрішнього трудового розпорядку, інструктування працівників з техніки безпеки, виробничої санітарії і протипожежної охорони до початку роботи за укладеним трудовим договором; в порушення вимог частини 1 та 2 статті 115 КЗпП України та частини 1 статті 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітну плату за лютий 2018 року працівнику ОСОБА_5 виплачено підприємцем однією сумою 26 лютого 2018 року (один раз на місяць); при розірванні ФОП ОСОБА_3 трудового договору із ОСОБА_5 28 лютого 2018 року (останній робочий день), належні їй при звільненні суми, а саме грошова компенсація за всі невикористані неї дні щорічної відпустки не нарахована і не виплачена в день звільнення, чим порушено вимоги частини 1 статті 116 КЗпП України.

З вказаним актом ФОП ОСОБА_3 ознайомлена, примірник отримала 02 березня 2018 року, про що свідчить її особистий підпис (а. с. 113). До акту перевірки додано пояснення ФОП ОСОБА_3 від 02 березня 2018 року, у яких позивач вказує на те, що у 2017 році здійснювала діяльність сама, найманих працівників не мала, із ОСОБА_5 у 2017 році трудовий договір не укладала, так як та не виходила на роботу. Із ОСОБА_4 оформлено договір про початок її роботи з 01 березня 2018 року (а. с. 115).

В подальшому управлінням Держпраці у Тернопільській області, за використання найманої праці без укладення трудового договору та неповідомлення Тернопільської ОДПІ про прийняття на роботу, винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 19-01-57/006/ТД-ФС від 22 березня 2018 року, якою відповідно до статті 259 КЗпП України, статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, накладено на ФОП ОСОБА_3 штраф у розмірі 223380,00 грн..

Відмовляючи в задоволені адміністративного позову суд першої інстанції зазначив, що ході розгляду справи відповідач довів правомірність своїх дій при винесенні постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за № 19-01-57/006/ТД-ФС від 22 березня 2018 року на ФОП ОСОБА_3.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками та зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 24 КзпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015року № 96 (далі - Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

За змістом пункту 10 Порядку № 509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Таким чином, частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України передбачена відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту). При цьому штраф за частиною 2 статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку.

Як встановлено, судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, на підставі наказу управління від 28.02.2018 року № 128, направлення від 28.02.2018 року головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно - правових актів Управління Держпраці у Тернопільській області ОСОБА_6 та головним державним інспектором відділу з питань експертизи умов праці ОСОБА_7 проводилось інспекційне відвідування Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, яка здійснює підприємницьку діяльність у фітнес-клубі «FitCurves» (діяльність спортивних клубів), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1).

В ході вищенаведених заходів фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 01.03.2018 року о 10 год. 30 хв. у фітнес-клубі «Fit Curves», за адресою АДРЕСА_1, виявлено особу, яка назвалась ОСОБА_4.

В подальшому, під час, проведення інспектування в вказаної особи у присутності інспекторів праці було відібрано письмові пояснення згідно яких ОСОБА_4 зазначила, що вона працює у ФОП ОСОБА_3 фітнес-тренером у фітнес-клубі «FitCurves» з 12.02.2018 року, однак трудові відносини з ФОП ОСОБА_3 ще не оформляла. Станом на 01.03.2018 року, ні трудовий, ні цивільно-правовий договори не були укладені (а.с. 114).

Отже, на момент проведення інспекційного відвідування, був встановлений факт працевлаштування особи без укладення з нею трудового договору чи цивільно-правової угоди, що було задокументовано підтверджено в поясненнях.

Проте, в подальшому позивачем подані заперечення до акту інспекційного відвідування та додано, інші додаткові пояснення ОСОБА_4, які фактично відрізняються від відібраних під час проведення інспекційного відвідування, у цих поясненнях, вказана особа зазначила,що вона є клієнтом фітнес-клубу «FitCurves», має членську карту та займається згідно клієнтського договору з 10 лютого 2018 року. На роботу у фітнес-клуб «FitCurves» прийнята з 01 березня 2018 року. Зранку 01 березня 2018 року, прийшовши на роботу, вона дуже переживала, так як це був її перший робочий день, а також пояснила, що думала, що це в перший робочий день її перевіряє керівництво, як вона впорається із роботою.

Під час, судового засідання в ході допиту, як свідка ОСОБА_4 підтримала надані пояснення викладені до заперечення до акту інспекційного відвідування. Проте, зазначила, що вказані пояснення не було нею власноруч написані, однак зміст повністю відповідає тим обставинам, які відбулися 01.03.2018 року, зокрема той факт, що вона була прийнята на роботу 01 березня 2018 року.

Відповідно до ч.1ст. 90 КАС Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вказані обставини,а також те, що покази свідка в судовому відрізняються від поданих ним пояснень під час здійснення перевірки, суд першої інстанції взяв до уваги та оцінив наявні матеріалах справи докази, а саме первинні пояснення ОСОБА_4, що документально підтверджують фактичний допуск її до роботи без оформлення трудових відносин у період з 12 лютого 2018 року по 28 лютого 2018 року, оскільки такі пояснення написані особисто, у вказаних поясненнях вона не вказувала, на здійснення на неї тиску чи погроз зі сторони інспекторів.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що зміна пояснення щодо дня працевлаштування, судом розцінюється не інакше, як бажання позивача ухилитися від адміністративної відповідальності та сплати штрафу.

Апеляційний суд також, звертає увагу на те, що під час проведення інспекційного відвідування, ФОП ОСОБА_3 не надано документів, що можуть підтвердити факт укладення трудового договору із ОСОБА_4 та здійснення повідомлення територіальному органу Державної фіскальної служби про прийняття її на роботу до моменту допущення працівника до роботи.

Таким чином, вищевикладене свідчить про використання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 найманої праці ОСОБА_4 в період з 12.02.2018 року по 28.02.2018 року без укладення трудового договору та повідомлення Тернопільської ОД1П про прийняття її на роботу.

Вищенаведені обставини, також спростовують будь-які покликання апелянта, що контролюючим органом, не наведено жодних доказів фактичного допуску працівників до роботи та виконання ними трудових обов'язків.

Апеляційний суд також погоджується і з висновками суду, також про фактичний допуск іншого працівника без укладення з нею трудового договору чи укладення цивільно-правової угоди, зокрема, ОСОБА_5 відповідно до письмового пояснення від 01.03.2018 року, ФОП ОСОБА_3 не уклала з нею вищевказаний трудовий договір або будь-який інший договір, і вона працювала без оформлення трудових відносин з липня 2017 року по січень 2018 року.

В поясненні ОСОБА_5 зазначила, що працювала у фітнес-клубі «FitCurves», за адресою АДРЕСА_1, позмінно, а саме з 08.00 год. до 16.00 год. та з 13.00 год. до 20.00 год., виконувала обов'язки адміністратора, фітнес-тренера, прибиральниці, заробітну плату отримувала один раз на місяць готівкою у розмірі 60 грн. за одну зміну та відсотки за продаж абонементів.

Під час проведення інспекційного відвідування. ФОП ОСОБА_3 не надано документів, що можуть підтвердити факт укладення трудового договору від 06.07.2017 року із ОСОБА_5 та надання відповідного повідомлення територіальному органу Державної фіскальної служби про прийняття її на роботу.

Відповідно до витягу з трудової книжки ОСОБА_5, серія АФ № 965681, ФОП ОСОБА_3 внесено запис про прийняття її на роботу лише 01.02.2018 року на посаду менеджера фітнес клубу на підставі наказу № 2 від 01.02.2018 року і 28.02.2018 року звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України відповідно до наказу № 3 від 28.02.2018 року.

ФОП ОСОБА_3 02.03.2018 року надано: копію трудового договору № 4 від 01.02.2018 року, укладеного із ОСОБА_5, копію повідомлення про прийняття працівника ОСОБА_5 на роботу з 01.02.2018 року, повідомлення отримано Тернопільською ОДПІ 01.02.2018 року,копію заяви ОСОБА_5 про прийняття на роботу на посаду тренера по фітнесу без зазначення дати початку роботи та дати написання заяви.

Таким чином, вищенаведене свідчить про використання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 найманої праці ОСОБА_5 в період з липня 2017 року по січень 2018 року без укладення трудового договору та повідомлення Тернопільської ОДПІ про прийняття її на роботу.

Покликання позивача на факт того, що з вказаною особою вона перебуває у конфлікті та вказана особа не була її працівником у вказані періоди є безпідставними та необґрунтованими і такими, які не беруться до уваги, апеляційним судом, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме, перебуваючи на обліку в Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості, як безробітна, ОСОБА_5, у період з 29 травня 2017 року по 03 липня 2017 року, проходила професійне навчання шляхом стажування за напрямом «адміністратор» у ФОП ОСОБА_3 (фітнес-клуб «FitCurves за адресою вул. В. Великого, 7а, м.Тернопіль) згідно договору № 1901/714-17 на організацію професійного навчання безробітного у роботодавця від 24.05.2017 року.

Після проходження стажування ОСОБА_5 направлено Тернопільським міськрайонним центром зайнятості на працевлаштування до ФОП ОСОБА_3 на робоче місце «адміністратор». У вищезазначеному направленні ФОП ОСОБА_3 вказано, що 06.07.2017 року нею прийнято на роботу ОСОБА_5 згідно трудового договору від 06.07.2017 року, на підставі чого наказом Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 06.07.2017 року № НТ170706 припинено реєстрацію безробітної ОСОБА_5, у зв'язку з працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору з 06.07.2017 року.

Наведене свідчить про факт прийняття на роботу працівника ОСОБА_5 за професією «адміністратор» у фітнес-клуб «Fit Curves», однак, позивачем як роботодавцем не було укладено трудовий договір у відповідності до вимог статті 24 Кодексу законів про працю України, за що встановлена відповідальність згідно з пунктом 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України .

Крім того, апеляційний суд наголошує, що позивачем не було надіслано до Тернопільського міськрайонного центру зайнятості будь якого повідомлення, що дана особа не приступила до виконання роботи, чи такий працівник взагалі після направлення вказаного листа не прибув до роботодавця для укладення трудового договору.

Враховуючи наведене вище, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недотримання позивачем у межах спірних правовідносин вимог статті 24 Кодексу законів про працю України в частині обов'язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а відтак оскаржена постанова про накладення штрафу, складена уповноваженою особою органу Держпраці з наслідками інспекційної перевірки винесена обґрунтовано та правомірно.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 90, ч. 3 ст. 243, ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 819/1123/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 27.03.2019 року.