Справа № 320/6360/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6360/18 Суддя (судді) першої інстанції: Харченко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправними та скасувати постанови Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 19.09.2018 ВП № 57259613 про відкриття виконавчого провадження та від 19.09.2018 ВП № 57259613 про арешт майна боржника.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що суд першої інстанції при розгляді справи порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував усі фактичні обставини справи, не в повній мірі дослідив докази, не здійснив повний та неупереджений розгляд справи. Зокрема, апелянт зазначав, що Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, а відтак повинна відповідати вимогам цього закону, і приймаються до виконання на підставах і у спосіб визначений законом, а відтак відсутні підстави вважати, що постанова про стягнення виконавчого збору (виконавчий документ) приймається до виконання автоматично із її винесенням, а ст.28 Закону лише наділяє державного виконавця правом на винесення такої постанови. В той же час, державним виконавцем не вчинено жодних дій, які б свідчили про прийняття виконавчого документу постанови від 25.07.2015 до виконання, його потрібно вважати таким, що не був прийнятий до виконання, а тому час пред'явлення виконавчого документу строком в 1 рік сплинув. Крім того, апелянт вказує, що рішення Обухівського районного суду було ним виконано добровільно, без вчинення державною виконавчою службою жодних заходів примусового виконання рішень, а тому і підстави для винесення постанови від 25.07.2015 були відсутні.

У відповідності до ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, постановою Відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції від 17.07.2014 відкрито виконавче провадження № 44045219 з примусового виконання виконавчого листа № 2-24213, виданого 26.02.2014 Обухівським районним судом Київської області.

В рамках виконавчого провадження № 44045219 Відділом державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції винесено постанову від 25.07.2015 про стягнення з боржника - позивача - виконавчого збору у розмірі 110634,05 грн.

Постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 19.09.2018 ВП № 44045219 виконавчий документ повернуто стягувачу - Акціонерному товариству "ПроКредит Банк" - на підставі його заяви від 29.08.2018 вих. № 2018/08/29-4.

Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження № 57259613 з примусового виконання постанови про стягнення з позивача виконавчого збору від 25.07.2015 ВП № 44045219 у розмірі 110634,05 грн та зобов'язано боржника подати декларацію про доходи та майно.

Постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про арешт майна боржника від 19.09.2018 ВП № 57259613 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно позивача.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог та зазначив, що відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з позивача виконавчого збору на підставі постанови від 25.07.2015 ВП № 44045219 не є новим пред'явленням до виконання даного документа, а є лише належним способом його повного виконання, оскільки виконавчий збір за даним документом в рамках виконавчого провадження № 44045219 не стягнуто, а основний виконавчий лист повернуто стягувачу за його заявою. Разом з тим, правомірність винесення територіальним органом Державної виконавчої служби України постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 25.07.2015 ВП № 44045219 не є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, предметом оскарження у справі є постанови від 19.09.2018 ВП № 57259613 про відкриття виконавчого провадження та від 19.09.2018 ВП № 57259613 про арешт майна боржника.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, у період здійснення виконавчого провадження № 44045219 з виконання виконавчого листа № 2-24213, виданого 26.02.2014 Обухівським районним судом Київської області, визначені Законами України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV, що діяв на час відкриття виконавчого провадження № 44045219, з примусового виконання виконавчого листа № 2-24213, виданого 26.02.2014 Обухівським районним судом Київської області, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 12 Закону № 606-XIV визначено, що сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Статтею 25 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 27 Закону № 606-XIV, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Статтею 28 Закону № 606-XIV встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Таким чином, виконавчий збір за Законом № 606 стягувався незалежно від фактичного виконання, зокрема, судового рішення.

Відповідно до частини 6 статті 28 Закону № 606 у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

З 05.10.2016 умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом № 1404-VIII.

Відповідно до частини сьомої розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною першою та другою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа

Частиною першою ст.40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

За правилами частини третьої цієї статті у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, норми статті 27 Закону № 1404 містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується, і повернення виконавчого документа відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону № 1404 до таких випадків не відноситься, а тому, якщо стягувач звернувся з заявою про повернення виконавчого документу відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, настають наслідники які передбаченні частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII - якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Аналіз зазначених норм у сукупності надає підстави для висновків, що підставою для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, виконання якої відбувається в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII для примусового виконання виконавчих документів, є повернення основного виконавчого документа за письмовою заявою стягувача.

Згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону № 1404-VIII, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору підлягає примусовому виконанню.

Частинами 5 та 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. В постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Судом першої інстанції встановлено, що у Відділі державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції на виконанні перебувало виконавче провадження № 44045219 з примусового виконання виконавчого листа № 2-24213, виданого 26.02.2014 Обухівським районним судом Київської області, в рамках якого державним виконавцем винесено постанову від 25.07.2015 про стягнення з боржника - позивача - виконавчого збору у розмірі 110634,05 грн.

У подальшому виконавчий лист № 2-24213, виданий 26.02.2014 Обухівським районним судом Київської області, постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 19.09.2018 ВП № 44045219 за заявою Акціонерного товариства "ПроКредит Банк" від 29.08.2018 вих. № 2018/08/29-4 повернуто стягувачу на підставі положень пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до постанови Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 19.09.2018 ВП № 44045219 стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій буде проведено в рамках окремого виконавчого провадження.

У цей же день Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження № 57259613 з примусового виконання постанови про стягнення з позивача виконавчого збору від 25.07.2015 ВП № 44045219 у розмірі 110634,05 грн. та зобов'язано боржника подати декларацію про доходи та майно.

Доводи апелянта про те, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята з пропуском встановленого строку пред'явлення виконавчих документів до виконання, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Згідно з статтею 28 Закону України Закону України "Про виконавче провадження" №606-XVI та статтею 40 Закону України Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII стягнення виконавчого збору проводиться в межах "основного" виконавчого провадження.

Відповідно в період здійснення "основного" виконавчого провадження постанова про стягнення виконавчого збору автоматично є такою що пред'явлена до виконання.

А тому, оскільки постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 25.07.2015 перебувала на виконанні в рамках основного виконавчого провадження (№ 44045219) та виконувалась державним виконавцем разом з виконавчим листом № 2-24213, виданим 26.02.2014 Обухівським районним судом Київської області, у територіального органу Державної виконавчої служби України були відсутні підстави для винесення питання про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження.

Оскільки повернення виконавчого документу відбулось відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, у зв'язку з чим настають наслідки, які передбаченні частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII.

Водночас, постанова про відкриття виконавчого провадження № 57259613 з примусового виконання постанови про стягнення з позивача виконавчого збору від 25.07.2015 ВП № 44045219 у розмірі 110634,05 грн. прийнята того ж робочого дня, що й постанова про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.37 Закону № 1404-VIII.

Колегія суддів звертає увагу, що з копії наявної в матеріалах справи постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 25.07.2015 ВП № 44045219 вбачається, що вона оформлена належним чином та містить усі визначені статтею 18 Закону № 606-XIV реквізити для виконавчих документів (а.с.21).

При цьому, позивачем у межах даної справи не оскаржується постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 25.07.2015 ВП № 44045219.

Крім того, за змістом частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII , виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, право державного виконавця накладати арешт на кошти, що перебувають у касах.

Згідно з ст.56 Закону №1404-VIII арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У порядку, встановленому статтею 56 Закону №1404-VIII виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Таким чином, оскільки після відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен у повному обсязі вчиняти виконавчі дії спрямовані на виконання виконавчого документа, у тому числі, здійснювати накладення арешту на майно боржника, а відтак дії відповідача є правомірними, вчиненими на виконання Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наразі, судом не встановлено невідповідність оскаржуваних постанов вимогам, що встановлені Законом України «Про виконавче провадження» та критеріям, що визначені у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправною та скасування постанови.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а обставини справи повністю відповідають висновкам суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст підписано 27.03.19.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю.Кучма