Справа № 816/1923/18
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 р. Справа № 816/1923/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2018, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 816/1923/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині перерахунку пенсії ОСОБА_1 зі зменшенням відсоткового розміру пенсії з 90 % на 70%.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01 січня 2018 року у розмірі 90 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2018 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 по справі №816/1923/18 - повернуто скаржнику.

07.11.2018 Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №816/1923/18 про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01 січня 2018 року у розмірі 90 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат.

26.11.2018 року ОСОБА_1 подав до Полтавського окружного адміністративного суду заяву у відповідності до приписів статті 383 КАС України, у якій просив:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо нездійснення виплати ОСОБА_1 нарахованої заборгованості за період з 01.01.2018 по 15.10.2018 в сумі 11835,87 грн. на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 у справі №816/1923/18 протиправною;

- надіслати ухвалу на адресу Пенсійного фонду України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону;

- встановити відповідачу строк для подання звіту про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 у справі №816/1923/18 протягом п'ятнадцяти днів з дня набрання ухвалою суду законної сили.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2018 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо невиконання рішення суду та встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання рішення суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2018, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 в порядку статей 382, 383 КАС України про визнання дій протиправними та вжиття заходів, що сприяли порушенню закону задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить у задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах апеляційної скарги ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судова колегія встановила, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних відносинах відсутня протиправна бездіяльність відповідача щодо виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2018, тому підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області немає.

За відсутності обставин бездіяльності відповідача щодо виконання рішення суду у цій справі, суд першої інстанції не знайшов підстав для постановлення окремої ухвали.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За приписами частини першою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Бездіяльністю визнається пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч.2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Під час розгляду справи встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 року у справі № 816/1923/18, зокрема, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01 січня 2018 року у розмірі 90 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №816/1923/18, виданого 07.11.2018 Полтавським окружним адміністративним судом (а.с. 86).

На звернення позивача щодо надання копій перерахунку пенсії та доплати згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2018, пенсійним органом надано копію перерахунку пенсії з 01.01.2018 на виконання рішення суду та копію розрахунку на доплату пенсії з 01.01.2018 по 15.10.2018, з 16.10.2018 по 31.10.2018. Також, листом від 09.11.2018 №1594/С-03 повідомлено, що в грудні 2018 буде виплачено: пенсія за грудень 2018 - 8632,68 грн., підвищення пенсії за період з 16.10.2018 по 30.11.2018 згідно рішення суду - 1892,13 грн. Стосовно виплати заборгованості за період з 01.01.2018 по 15.10.2018 повідомлено, що у зв'язку з набранням чинності з 28.08.2018 постанови КМУ від 22.08.2018 №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду", затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду (а.с. 84, 85).

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії, проте виплата різниці пенсії за період з 01.01.2018 по 15.10.2018 в розмірі 11835,87 грн. не виплачена у зв'язку з набранням чинності з 28.08.2018 постанови КМУ від 22.08.2018 №649.

Вказане і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною заявою.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

При цьому, органи Пенсійного фонду України фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету у межах виділених асигнувань.

Згідно п. 4-5 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління № 28-2 від 22.12.2014 Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду.

Тобто, виплати грошової допомоги здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно із п. 20 та п. 29 Бюджетного кодексу України, взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» врегульовано порядок проведення виплати перерахованих сум пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 15.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Разом з тим, Верховний Суд в ухвалі від 02.05.2018 у справі № 818/1076/18, наголосив на тому, що Постанова № 103 не змінює регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсій на підставі Закону № 2262-XII та Постанови № 988, а лише визначає порядок виплати перерахованих пенсій.

При цьому, 22.08.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду та установлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов'язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою; внесено до бюджету Пенсійного фонду України на 2018 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2018 року № 8, зміни, що додаються.

Вказана постанова набула чинності 28.08.18, тоді як рішення у цій справі набрало законної сили 16.10.2018. Отже, положення згаданої постанови застосовуються до спірних відносин.

Відповідно до пункту 1 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 (далі - Порядок №649), цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету

Згідно із пунктом 3 Порядку №649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

Пунктом 4 Порядку №649 визначено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

Відповідно до пункту 5 Порядку №649, для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Згідно з пунктом 6 Порядку №649, перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - комісія).

Пунктом 10 Порядку №649 передбачено, що виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, відповідач при виконанні рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2018, як орган державної влади зобов'язаний діяти лише в межах чинного законодавства та з врахуванням вимог Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649.

Позивачем не надано до суду доказів зміни або скасування постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649. Відтак, вказаний нормативний документ є чинним і повинен виконуватись боржником.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що невиконання судового рішення Управлінням в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а.

На підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних відносинах відсутня протиправна бездіяльність відповідача щодо виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 по справі №816/1923/18, немає.

За відсутності обставин бездіяльності відповідача щодо виконання рішення суду у цій справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для постановлення окремої ухвали.

Що стосується вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Судовий контроль у формі зобов'язання подати звіт є формою забезпечення виконання судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб'єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб'єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, покладення зобов'язань на суб'єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов'язком суду. Питання про встановлення такого виду судового контролю вирішується судом під час ухвалення судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, питання про встановлення звіту про виконання судового рішення у відповідній справі вже розглядалось судом. В мотивувальній частині рішення від 03.08.2018 року судом зазначено про відсутність підстав для встановлення звіту про виконання судового рішення.

Таким чином, питання застосування судового контролю шляхом зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судом у межах розгляду даної справи вже вирішувалось і не могло розглядатись повторно.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно надана правова оцінка обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2018 по справі № 816/1923/18 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4