Справа № 240/1906/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відмову у забезпеченні позову)

27 березня 2019 року м. Житомир справа № 240/1906/19

категорія 113040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" з позовом до Управління Держпраці у Житомирській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області від 08 лютого 2019 року №37/ЖТ00084/617/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими особами на Товариство з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" в розмірі 250380,00 гривень, складену начальником Управління Держпраці у Житомирській області ОСОБА_1

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі № 240/1906/19.

27 березня 2019 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" до відділу документального забезпечення суду було подано заяву про забезпечення позову в адміністративній справі № 240/1906/19 шляхом зупинення дії постанови Управління Держпраці у Житомирській області від 08 лютого 2019 року №37/ЖТ00084/617/АВ/ТД-ФС про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" штрафу в розмірі 250380,00 гривень - до набрання законної сили рішенням суду у справі № 240/1906/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови.

В обґрунтування заяви зазначено, що існують визначені у статті 150 КАС України підстави для застосування забезпечення позову у звязку з тим, що можливість відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про арешт майна та коштів боржника у виконавчому провадженні породжує очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, здійсненню його господарських обовязків, так як до винесення рішення у даній справі сам факт накладення арешту (у звязку з відкриттям виконавчого провадження) на майно в сумі штрафу по оскаржуваній постанові призведе обмеження та порушення права ТОВ "Лекстатус Груп" мирно володіти своїм майном (грошовими коштами), що спричинить зупинення діяльності компанії, невиплату заробітної плати працівникам по всій Україні, неможливості розрахунку з контрагентами за діючими договорами, неможливості укладення нових договорів про надання будь-яких послуг, погіршення та руйнування ділової репутації товариства, неукладання нових договір про надання послуг у звязку з погіршенням ділової репутації через існування виконавчого провадження та накладення арешту на майно (грошові кошти).

Крім того, позивач вказує, що у разі встановлення протиправності та скасування оскаржуваної постанови і задоволення позовних вимог без забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови ТОВ Лекстатус Груп доведеться докласти значних зусиль і витрат, щоб відновити свої права та повернути своє майно (грошові кошти), на яке може бути звернено стягнення у разі примусового виконання цієї постанови, відновити свою ділову репутацію, на яку негативно вплине тільки факт відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно (грошові кошти).

Також, на думку позивача є очевидними ознаки протиправності оскаржуваного рішення субєкта владних повноважень, оскільки наказ про проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" був виданий на підставі анонімного повідомлення.

Таким чином, необхідність забезпечення позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" мотивує очевидною протиправністю оскаржуваної постанови, існуванням очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі внаслідок потенційної можливості відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій (в тому числі арешту майна) на підставі оскаржуваної постанови, та вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів підприємства, а призвести негативних наслідків для господарської діяльності.

Частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та приєднаними до неї документами, суд при вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення адміністративного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За змістом приписів частин 4, 5, 6 ст. 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Аналіз наведеної правової норми свідчить на користь висновку, що законодавець встановив наступні підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності. Забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

У контексті наведеного суд наголошує, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику. Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно будь-якої із сторін у спорі, їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправя сторін.

Відтак, під час вирішення питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглянувши зазначені в заяві Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" підстави для забезпечення позову, суд встановив наступне.

Існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди своїм правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі №240/1906/19 Товариство з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" обгрунтовує потенційною можливістю відкриття виконавчого провадження на підставі оскаржуваної постанови та вчинення у звязку з цим виконавчих дій, в тому числі накладення арешту на майно та кошти товариства

Суд зазначає, що загроза заподіяння шкоди правам, свободам, інтересам та загроза настання негативних наслідків для господарської діяльності товариства до ухвалення рішення по даній справі могла б реально існувати у випадку відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Управління Держпраці у Житомирській області від 08 лютого 2019 року №37/ЖТ00084/617/АВ/ТД-ФС.

Водночас, жодних доказів того, що Управлінням Держпраці у Житомирській області вчиняються дії щодо звернення до примусового виконання постанови від 08 лютого 2019 року №37/ЖТ00084/617/АВ/ТД-ФС, як і доказів відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню зазначеної постанови, в тому числі й накладення державним виконавцем арешту на кошти чи майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп", позивачем до заяви про забезпечення позову не додано.

У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" не доведено факту відкриття виконавчого провадження по оспорюваній постанові, як і не доведено необхідності вжиття у звязку з цим заходів забезпечення позову.

Окрім того, позивач жодним чином не підтвердив можливість настання негативних наслідків для господарської діяльності та існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" до ухвалення рішення в адміністративній справі через невжиття заходів забезпечення позову.

В якості ще однієї підстави для забезпечення позову зазначено очевидну протиправністю оскаржуваної постанови про накладення штрафу, оскільки, на думку позивача, перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" була проведена у звязку з надходженням анонімного повідомлення.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Як слідує із позовної заяви, публічно-правовий спір між сторонами існує, на думку позивача, за обставин прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм та вимог чинного законодавства України.

Суд відмічає, що викладені в позові обставини і правова оцінка питань як правомірності дій відповідача щодо прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу так і правомірності спірної постанови підлягають з'ясуванню під час розгляду справи по суті та будуть надані судом за результатами розгляду справи.

Приймаючи до уваги наведене, суд звертає увагу, що на стадії вирішення питання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову судом не може бути надана правова оцінка оспорюваній постанові, оскільки такі обставини можуть бути встановлені лише в ході судового розгляду справи по суті, предметом якої є протиправність вказаного рішення.

Крім того, суд зазначає, що вжиття заходів та забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови Управління Держпраці у Житомирській області від 08 лютого 2019 року №37/ЖТ00084/617/АВ/ТД-ФС може свідчити про передчасний висновок суду про протиправність спірного рішення відповідача, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

Також варто вважати невмотивованими посилання позивача на неможливість подальшого відновлення його прав та інтересів без вжиття судом тих заходів забезпечення адміністративного позову, про які йдеться у заяві. У випадку встановлення в ході розгляду справи порушення прав позивача, їх відновлення можливе лише за наслідками розгляду такої справи по суті, що не може підміняти собою необхідність вжиття запобіжних заходів у даному випадку та на даній стадії.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" у заяві про забезпечення позову не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. Також до заяви не було додано жодних доказів у підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд звертає увагу, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Натомість, зважаючи на те, що у заяві про забезпечення позову зазначено лише про ймовірність стягнення з позивача грошових коштів і не наведено доказів вчинення реальних дій щодо такого стягнення, а також те, що до поданої заяви не надано відповідних достатніх та беззаперечних доказів, а судом не виявлено фактів існування, на час прийняття даного судового рішення, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докладання значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп", суд вважає, що відсутніми підстави для задоволення заяви.

Враховуючи вище викладене, суд не вбачає будь-яких правових підстав, які вказують на необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а тому заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Крім того, враховуючи ту обставину, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" вже вдруге звертається до суду із заявою про забезпечення позову з ідентичних підстав, суд вважає за необхідне повідомити позивачу, що відповідно до ч. 1 ст.45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Лекстатус Груп" у забезпеченні позову.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом пятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Е.Черняхович