Справа № 826/11066/15
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Справа № 826/11066/15

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника апелянта Карпінського С.В.,

представника третьої особи Звади Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2016 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю

«Торгово-логістичний комплекс «Арктика»

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів

фізичних осіб Славінського Валерія Івановича,

треті особи, які не заявляють

самостійні вимоги

на предмет спору: публічне акціонерне товариство «ЗЛАТОБАНК»,

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

Національний банк України,

про визнання дій протиправними, визнання протиправним та

скасування рішення та повідомлення,

зобов'язання утриматися від вчинення дій

та клопотання представника Національного банку України

Звади Руслана Вікторовича

про закриття апеляційного провадження

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славінського Валерія Івановича (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: публічне акціонерне товариство «ЗЛАТОБАНК», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України про:

1) визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття рішення про нікчемність договору про розірвання іпотеки від 31.05.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Кирилюком Д.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2614, який укладено між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та позивачем 29.10.2014 р., реєстровий № 3287, від 20.05.2015 р. за вих. № 102;

2) визнання протиправним та скасування наказу/розпорядження про виявлену нікчемність правочинів (договорів), зокрема договору про розірвання іпотеки;

3) визнання протиправним та скасування повідомлення про нікчемність договору про розірвання іпотеки від 31.05.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2614, який укладено між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та позивачем 29.10.2014 р., реєстровий № 3287, від 20.05.2015 р. за вих. № 102;

4) зобов'язання відповідача утриматись від вчинення дій щодо застосування наслідків нікчемності договору про розірвання іпотеки від 31.05.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2614, який укладено між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та позивачем 29.10.2014 р., реєстровий № 3287.

В обґрунтування заявлених у даному позові позовних вимог ТОВ «ТЛК «Арктика» послалось на порушення спірними діями та рішеннями відповідача його майнових прав у відповідних договірних правовідносинах, що виникли з приводу кредитних та іпотечних зобов'язань, наполягаючи на тому, що розірвання іпотечного договору не є відмовою від власної майнової вимоги банку, що іпотека у розумінні чинного законодавства є забезпеченням основного зобов'язання, що предмет іпотечного договору не є майном банку, а також зазначаючи, що в даному випадку термін «майнове право» слід тлумачити як право майнової вимоги за кредитними договорами, дія яких і зобов'язання за якими не припинилися та, до того ж, були забезпечені іншим наданим в заставу майном.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2016 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції, дослідивши юридичну природу спірних договірних відносин позивача, виходив з того, що укладаючи договір про розірвання іпотеки, банк відмовився від майнових вимог іпотекодержателя за відповідним договором, що таке розірвання договору іпотеки стало наслідком зменшення вартості забезпечення за кредитними договорами до нуля, суперечить умовам застави та призвело до втрати НБУ можливості задовольнити його вимоги до ПАТ «Златобанк», і зазначені обставини у сукупності з іншими особливостями виниклих договірних правовідносин позивача з банком вказують на нікчемність договору про розірвання іпотеки, а тому оскаржувані позивачем дії та рішення відповідача є правомірними.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач і ТОВ «Біпродукт», подали апеляційні скарги, в яких просили його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення даного адміністративного позову в повному обсязі.

При цьому, апелянти наполягали на тому, що вчинення відповідачем спірних дій та прийняття ним відповідних рішень спрямовано на невизнання припинення обтяження іпотекою належного позивачу майна, що є порушенням безпосередньо його права власності, а також майнових прав та інтересів ТОВ «Біпродукт» як єдиного учасника ТОВ «ТЛК «Арктика».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року зазначені апеляційні скарги було розглянуто в межах наведених у них доводів та залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Після цього, у грудні 2018 року, ПАТ «Ощадбанк», яке не є учасником даної справи, також звернулося з апеляційною скаргою на вищезазначену постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2019 року.

У своїй апеляції ПАТ «Ощадбанк» просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі, наполягаючи на тому, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства та наводячи в обґрунтування своїх доводів відповідні норми процесуального законодавства та правові висновки Верховного Суду.

При цьому, у своїй скарзі апелянт зазначає, що оскаржуване ним рішення суду впливає на коло його прав та обов'язків як особи, якій після розірвання договору іпотеки, укладеного між ТОВ «ТЛК «Арктика» і ПАТ «Златобанк», було передано в іпотеку це ж нерухоме майно для забезпечення зобов'язань за кредитом, наданим на рефінансування заборгованості позивача перед ПАТ «Златобанк», а також, посилаючись на ст. 323 КАС України, наголошує на тому, що він як особа, що не є учасником даної справи, позбавлений можливості звернутися безпосередньо до касаційного суду, тому дізнавшись про вказане судове рішення апеляційної інстанції подає дану апеляційну скаргу.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2019 року апелянту було поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за скаргою ПАТ «Ощадбанк», встановлено строк для подання відзиву та призначено справу до судового розгляду.

У ході апеляційного провадження представником НБУ Звадою Р.В. було заявлено клопотання про закриття апеляційного провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 305 КАС України, яке обґрунтовано тим, що, на думку заявника, оскаржуване апелянтом рішення суду не порушує його прав, свобод та інтересів і що питання про залучення його до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи вже вирішувалося апеляційним судом.

Перевіривши доводи заявника даного клопотання, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, предметом спору у даній справі є дії та рішення Уповноваженої особи, що безпосередньо пов'язані з укладанням договору між позивачем і ПАТ «Златобанк» про розірвання раніше укладеного договору іпотеки від 31.05.2012 р., предметом іпотеки за яким було нерухоме майно, а саме рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а.

Разом з тим, зазначене майно ТОВ «ТЛК «Арктика» також передано в іпотеку ПАТ «Ощадбанк» (іпотечний договір від 04.11.2014 р.) з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 04.11.2014 р. № 876/31/1, що безумовно вказує на те, що рішення суду по даній справі стосується прав та майнових інтересів ПАТ «Ощадбанк» як іпотекодержателя.

При цьому, доводи заявника про те, що апеляційним судом при здійсненні апеляційного перегляду даної справи за скаргою іншої особи було відмовлено в залученні ПАТ «Ощадбанк» до участі в якості третьої особи, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки дана апеляційна скарга подана ПАТ «Ощадбанк» в порядку ст. 293 КАС України як особою, яка вважає, що рішення суду першої інстанції впливає на коло її прав, а не як третьою особою, і клопотання про залучення до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи апелянт не заявляє.

Разом з тим, аналізуючи доводи заявника, колегія суддів також враховує висновки Європейського Суду з прав людини, наведені в рішенні по справі «Bellet v. France» («Беллет проти Франції»), про те, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні достатні підстави для застосування судом п. 3 ч. 1 ст. 305 КАС України та закриття апеляційного провадження, а тому в задоволенні заяви представника НБУ слід відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню, а провадження у справі - закриттю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 31.05.2012 р. між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» (іпотекодержатель) і ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» ( іпотекодавець ) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО та зареєстрований в реєстрі за № 2614, за умовами якого з метою забезпечення виконання зобов'язань, що випливають із наступних договорів: 1) укладеного між іпотекодержавтелем та ТОВ «Пашківочка» кредитного договору від 30.05.2012 р. № 123/12-KLMV; 2) укладеного між іпотекодержавтелем і ТОВ «Пашківка» кредитного договору від 21.05.2012 р. № 110/12-KL; 3) укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем кредитного договору від 29.10.2010 р. № 153/10-KL; іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку наступне нерухоме майно:

1) «Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ «Логістик центр «Скандинавія» за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46а;

2) земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0001, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада;

3) земельну ділянку площею 2,500 га, кадастровий номер :04:001:0002, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада (далі по тексту - предмети іпотеки). Загальна вартість предметів іпотеки складає 561 414 000,00 грн.

29.10.2014 р. між ПАТ «ЗЛАТОБАНК» і ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» укладено договір про розірвання вказаного договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кирилюком Д.В. за реєстровим № 3287.

13.02.2015 р. Правлінням НБУ прийнято постанову № 105 «Про віднесення ПАТ «ЗЛАТОБАНК» до категорії неплатоспроможних».

На підставі вказаної постанови Правління НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 р. № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ЗЛАТОБАНК», згідно з яким з 14.02.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЗЛАТОБАНК».

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ЗЛАТОБАНК» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського В.І.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «ЗЛАТОБАНК» запроваджено строком на три місяці з 14.02.2015 р. по 13.05.2015 р. включно.

12.05.2015 р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЗЛАТОБАНК» № 310.

На підставі вказаної постанови НБУ виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.05.2015 р. № 99 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ЗЛАТОБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ЗЛАТОБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славінського В.І. строком на 1 рік з 18 год. 00 хв. 13.05.2015 р. до 12.05.2016 р. включно.

За результатами перевірки правочинів на предмет нікчемності під час здійснення тимчасової адміністрації Уповноважена особа Славінський В.І. надіслав позивачу повідомлення від 20.05.2015 р. № 102 про нікчемність договору про розірвання договору іпотеки, в якому, зокрема, зазначено, що договір про розірвання договору іпотеки відповідає критеріям нікчемності правочинів, визначеним у ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки укладанням договору про розірвання договору іпотеки банк відмовився від майнових вимог до ТОВ «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» щодо задоволення вимог за кредитними договорами за рахунок предметів іпотеки заставною вартістю 561 414 000,00 грн., а також, щодо застосування наслідків нікчемності правочину, а саме про чинність договору іпотеки.

Позивач, вважаючи зазначені дії та рішення відповідача протиправними, звернувся до суду з позовом у цій справі.

Судова колегія встановила, що даний спір розглянутий судом першої інстанції в порядку КАС України.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що спірні правовідносини не підсудні суду адміністративної юрисдикції і судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 р. № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 2 КАС України в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом у цій справі, було закріплено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 1 статті 2 КАС України у чинній редакції завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України у чинній редакції передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 с. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналогічна правова норма була закріплена у ч. 1 ст. 17 КАС України в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом у цій справі.

Пунктом 6 частини 1 статті 20 ГПК України у чинній редакції передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду з позовом у цій справі, визначено, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Відповідно до ст. 3 Закону № 4452-VI Фонд є не органом державної влади, а установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку. Аналіз функцій Фонду, викладених у статтях 4, 37 вказаного Закону, свідчить, що Фонд бере участь у правовідносинах у різних статусах: з одного боку він ухвалює обов'язкові для банків рішення, а з іншого здійснює повноваження органів управління банку, який виводиться з ринку. Так, діючи як орган управління банку, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй відповідних повноважень мають право:

- вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку;

- укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом;

- продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій;

- повідомляти сторін за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

- заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи;

- приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю та інше.

Уповноважена особа Фонду діє в межах повноважень Фонду. На виконання своїх повноважень така особа, зокрема: 1) діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку; 2) видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку (ч. 4 ст. 37 Закону № 4452-VI).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону № 4452-VI Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів банку, зокрема, забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням ним владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим, варто враховувати, що хоча публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад, в якому обов'язковою є участь суб'єкта владних повноважень, все ж таки сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не надає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати, у зв'язку з чим виник спір та за захистом яких саме прав особа звернулася до суду.

При цьому, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення господарських правовідносин, мають майновий характер або пов'язані з реалізацією її майнових інтересів, то визнання протиправними таких рішень є способом захисту господарських прав та інтересів.

Критеріями відмежування справ господарської юрисдикції від адміністративної є наявність у них спору про права, що виникають у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства); суб'єктний склад такого спору.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 р. по справі № 822/842/18, від 17.04.2018 р. по справі № 815/6956/15 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає обов'язковому врахуванню судом при розгляді даної справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія встановила, що предметом спору у даній справі є дії та рішення Уповноваженої особи, що безпосередньо пов'язані з укладанням господарського договору між позивачем і ПАТ «Златобанк» про розірвання раніше укладеного договору іпотеки, та якими, за твердженням позивача, внаслідок визнання договору про розірвання іпотеки нікчемним порушуються його майнові права у відповідних договірних правовідносинах, що виникли з приводу кредитних та іпотечних зобов'язань.

Тобто, виниклі правовідносини щодо дійсності договору про розірвання іпотеки та відповідних іпотечних зобов'язань за своїм змістом і суб'єктним складом є господарськими та підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства, а не адміністративного.

При цьому, колегія суддів також зазначає, що на виконання вимог вищенаведених положень Закону № 4452-VI Фонд в особі Уповноваженої особи діє не лише як суб'єкт владних повноважень, а й як орган управління Банку, який, окрім владно-розпорядчих функцій, також є учасником певних господарських правовідносин.

Разом з тим, хоча Законом № 4452-VI й передбачено компетенцію Уповноваженої особи здійснювати перевірку правочинів, укладених банком, на предмет їх нікчемності, правочин є нікчемним з моменту його укладення в силу закону, а не наказу чи рішення Уповноваженої особи Фонду, незалежно від того, чи проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього Закону перевірка правочинів банку із затвердженням її результатів. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін відповідно до вимог закону, а не дій чи рішень Уповноваженої особи Фонду. Тобто, рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків, а є внутрішнім розпорядчим документом, прийнятим уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №№ 910/12294/16, 910/24198/16, 819/353/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов'язковим для врахування апеляційним судом при розгляді даної справи.

Відтак, встановлена правова природа такого рішення (наказу) унеможливлює здійснення судового розгляду вимог щодо визнання його протиправним і скасування, а тому такі позовні вимоги не підлягають розгляду в судовому порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. по справі № 809/316/16.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим, а правовідносини щодо дійсності спірного договору про розірвання договору іпотеки підлягають вирішенню в порядку господарського судочинства.

При цьому, апеляційним судом також враховуються висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 20.07.2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України», в якому Суд, зокрема зазначив, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, а в рішенні Комісії Ради Європи від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria» («Занд проти Австрії») визначено, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів».

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді даної справи було неповно встановлено обставини справи та порушено правила предметної юрисдикції, регламентовані статтею 19 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України, порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що оскаржувана ПАТ «Ощадбанк» постанова суду першої інстанції вже переглядалася в апеляційному порядку за скаргами інших осіб - позивача і ТОВ «Біпродукт», поданими з інших підстав, та за результатами апеляційного перегляду постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року така постанова суду першої інстанції була залишена без змін.

Водночас, статтею 323 КАС України регламентовано порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи та в ч.ч. 1, 3 зазначеної статті закріплено, що якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає її за правилами цієї глави.

За результатами розгляду апеляційної скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд приймає постанову відповідно до статті 315 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

З огляду на те, колегія суддів зазначає, що при ухваленні постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції перевірялося виключно в межах апеляційних скарг позивача і ТОВ «Біпродукт», питання юрисдикції даного спору не досліджувалося і справа в порядку апеляційного провадження була розглянута за правилами КАС України.

Разом з тим, колегія суддів, встановивши при вирішенні апеляційної скарги ПАТ «Ощадбанк» у даному апеляційному провадженні, непідсудність цього спору суду адміністративної юрисдикції приходить до висновку про наявність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення зазначеної апеляції ПАТ «Ощадбанк», скасування постанов Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2016 року та Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року і закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 323, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2016 року - скасувати.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-логістичний комплекс «Арктика» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славінського Валерія Івановича, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: публічне акціонерне товариство «ЗЛАТОБАНК», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішення і повідомлення, зобов'язання утриматися від вчинення дій - закрити.

Роз'яснити, що даний спір в частині щодо дійсності договору від 29.10.2014 р. за реєстровим номером 3287 про розірвання іпотеки підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

У задоволенні клопотання представника Національного банку України Звади Руслана Вікторовича про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 305 Кодексу адміністративного судочинства України - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 березня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: