Справа № 240/3655/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

29 березня 2019 року м. Житомир справа № 240/3655/19

категорія 108050000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "Приміське життя" до Житомирської районна рада Житомирської області про визнання притиправними та нечинним рішення та зобов'язання укласти договір оренди,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "Приміське життя" звернулось до суду з позовом до Житомирської районної рада Житомирської області, в якому просить:

- визнати протиправним та не чинним рішення 23 сесії Житомирської районної ради 7 скликання від 25.02.2019 № 836 "Про передачу в оренду ТОВ "Редакція газети "Приміське життя" приміщень";

- зобов’язати Житомирську районну раду укласти договір оренди приміщень з Товариством з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "Приміське життя" відповідно до вимог ст. 9 Закону України "про реформування державних і комунальних засобів масової інформації" та п.5.4.2. рішення Житомирської районної ради №77 від 29 квітня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "Приміське життя" вказує, що 25 лютого 2019 року Житомирською районною радою Житомирської області було прийнято рішення №836 "Про передачу в оренду ТОВ "Редакція газети "Приміське життя" приміщень". Зазначеним рішенням для Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "Приміське життя" було встановлено комерційну вартість оренди приміщень в розмірі 10 % від ринкової вартості нерухомого майна. Натомість позивач зазначає, що встановлюючи оренду плату в такому розмірі, відповідач порушив вимоги ст. 9 Закону України "Про реформування державних і комунальних засобів масової інформації" та п.5.4.2. рішення Житомирської районної ради №77 від 29 квітня 2016 року, згідно з яким приміщення, що перебувають у державній або комунальній власності, у яких на час реформування розташовувались редакції, передаються в оренду строком не менше ніж на 15 років з розміром орендної плати, установленим для бюджетних організацій. У зв’язку із зазначеним, позивач вважає, що рішення 23 сесії Житомирської районної ради 7 скликання від 25.02.2019 № 836 "Про передачу в оренду ТОВ "Редакція газети "Приміське життя" приміщень" є протиправним, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд вважає, що у відкритті провадження у справі слід відмовити з огляду на наступне.

Пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Як убачається з матеріалів справи, позовні вимоги обґрунтовані тим, що спір між сторонами виник внаслідок прийняття оскаржуваного рішення 23 сесії Житомирської районної ради 7 скликання від 25.02.2019 № 836 "Про передачу в оренду ТОВ "Редакція газети "Приміське життя" приміщень".

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з "…" питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів "…". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції. Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина перша статті 4 КАС України).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС). Водночас, стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК України у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб'єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої зазначеної статті).

З аналізу наведених норм права вбачається, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Крім того, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень. Визначаючи предметну юрисдикцію справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб'єкта владних повноважень.

Рішення суб'єкта владних повноважень, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у відповідної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права, що виникло у певного суб'єкта в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Зі змісту позовної заяви убачається, що ТОВ "Редакція газети "Приміське життя" звернулись до суду з позовом до Житомирської районної ради Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення від 25.02.2019 № 836 метою усунення порушень Житомирською районною радою законності при передачі в оренду ТОВ "Редакція газети "Приміське життя" приміщень комунальної власності.

При цьому суд зазначає, що Житомирська районна рада в даному випадку не здійснювала владних управлінських функцій і не виступала у цих відносинах як суб'єкт владних повноважень, а як рівноправний учасник відносин щодо розпорядження нерухомим майном і власником приміщень, що були передані на умовах оренди відповідно до оскаржуваного рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 803/413/18.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв’язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов’язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Зважаючи на те, що предметом спору фактично є правовідносини з приводу речового права на нерухоме майно, що виникли під час здійсненням позивачем господарської діяльності, а тому дана справа підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Підсумовуючи наведене й беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції. Таким чином, суд відмовляє у відкритті провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "Приміське життя" до Житомирської районної рада Житомирської області про визнання протиправним та нечинним рішення та зобов'язання укласти договір оренди, з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України. Позивачу слід мати на увазі, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

На виконання вимог ч. 6 ст. 170 КАС України є необхідним роз'яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "Приміське життя", що розгляд даної справи має здійснюватися Господарський суд Житомирської області за правилами підсудності, встановленими положеннями Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "Приміське життя" у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Редакція газети "Приміське життя" до Житомирської районної ради Житомирської області про визнання притиправними та нечинним рішення та зобов'язання укласти договір оренди.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п’ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Е. Черняхович