Справа № 823/2324/18
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/2324/18 Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Ісаєнко Ю.А., Файдюка В.В.

за участю секретаря: Рагімової Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Черкаської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Черкаської міської ради, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 22.02.2018р. №2-3051.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року у задоволенні вимог даного позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити даний позов у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення не повно досліджено обставини, що мають значення для справи та не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09.02.2017 позивач ОСОБА_2 через Центр надання адміністративних послуг звернулася до Черкаської міської ради із заявою про передачу їй безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,05885 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Заява з додатками була сформована у дозвільну справу з присвоєнням номеру 8364-3 та передано на розгляд до управління земельних ресурсів та землеустрою Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради. Станом на 09.03.2017 рішення не було винесено. Лише 03.04.2017 проект рішення "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка)" було передано на розгляд міської ради.

27.07.2017 позивачка звернулася з листом до відповідача про надання їй інформації про хід розгляду її заяви.

25.09.2017 надійшла відповідь за підписом секретаря Черкаської міської ради про те, що відповідно до регламенту роботи Черкаської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 24.12.2015 № 2-18, проект рішення надано до відділу з питань роботи ради для розгляду на засіданні сесії Черкаської міської ради із земельних питань. Проект рішення також було розміщено на офіційному сайті міської ради. Даний проект рішення пройшов всі необхідні погодження та 19.04.2017 був включений до порядку денного сесії міської ради.

Після повторного звернення позивачки у січні 2018 року, 31.01.2018 від Черкаської міської ради надійшла відповідь, в якій повідомлялося, що проект рішення "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка)" пройшов всі необхідні погодження та був включений до порядку денного сесії міської ради.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивачка звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Тобто, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина друга статті 55 Конституції України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, предметом спору у даній справі є рішення Черкаської міської ради від 22.02.2018 № 2-3051 про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка).

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За приписами статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із частиною другою статті 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина третя статті 116 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положенням частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як убачається з матеріалів справи, підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, став висновок Управління планування та архітектури Департаменту архітектури, містобудування та інспектування № 11118-з від 01.06.2016, відповідно до якого на спірну земельну ділянку наявні містобудівні обмеження щодо землекористування пов'язані із реалізацією містобудівної документації.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на вказану норму Конституції України, слід зробити висновок, що відмова у наданні особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав інших ніж передбачено законом, є протиправною.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 вересня 2018 року по справі № 814/1239/16 (адміністративне провадження №К/9901/13170/18).

Що стосується тверджень позивача про недотримання відповідачем вимог частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, колегія суддів зважає на наступне.

Як уже зазначалося, 09.02.2017р. позивач ОСОБА_2 через Центр надання адміністративних послуг Департаменту управління справами Черкаської міської ради звернулася із заявою про передачу їй безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,05885 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Дана заява з усіма необхідними додатками була сформована у дозвільну справу, якій присвоєно номер 8364-3 та передано на розгляд до Управління земельних ресурсів та землеустрою Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради.

Як вбачається з листа Черкаської міської ради від 25.09.2017р. № 5181-2, адресованого ОСОБА_2 у відповідь на її заяву від 27.07.2017р. (вх. № 5181-2 від 27.07.2017), Управлінням земельних ресурсів та землеустрою Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради був підготовлений проект рішення Черкаської міської ради (реєстраційний №1603-8-з) «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка)». Відповідно до регламенту роботи Черкаської міської ради, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 24.12.2015 №2-18, проект рішення було надано до відділу з питань роботи Черкаської міської ради для розгляду на засіданні сесії Черкаської міської ради із земельних питань.

Відповідно до частин 1,2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Положення вказаної статті Закону кореспондується також зі статтею 40 Регламенту роботи Черкаської міської ради, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 24.12.2015 №2-18 (зі змінами та доповненнями), яким встановлено, що рішення ради з будь-якого питання після його обговорення приймається шляхом голосування на її пленарному засіданні.

Так, в своєму позові позивач серед іншого зазначає, що відповідачем свідомо було порушено вимоги частин 1,2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та порушено процедуру прийняття рішень, затверджену нормами статей 25, 26, 40 Регламенту роботи Черкаської міської ради, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 24.12.2015 №2-18 (зі змінами та доповненнями), оскільки за твердженням позивача, проект рішення Черкаської міської ради (реєстраційний №1603-8-з) «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка)» після доповіді начальника відділу роботи з фізичними особами департаменту архітектури та містобудування ОСОБА_4 (доповідача) депутатами у визначеному законом порядку не обговорювався та не ставився на голосування.

Крім того, позивач зауважує на тому, що 22.02.2018 до порядку денного п'ятдесятого пленарного засідання другої сесії Черкаської міської ради було включено проект рішення Черкаської міської ради (реєстраційний №1603-8-з) «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка)», проте у порядку денному не було проекту рішення «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка)».

Стосовно вищенаведених доводів позивача, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що проект рішення Черкаської міської ради (реєстраційний №1603-8-з) «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_2 (вільна земельна ділянка)» був поданий до відділу з питань роботи Черкаської міської ради у друкованому та електронному вигляді не пізніше як за 20 робочих днів до його розгляду та був погоджений заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, до відання якого віднесені дані питання. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що проект рішення розглядався всіма постійними комісіями та був наданий депутатам не пізніше як за 3 дні до пленарного засідання сесії.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Зважаючи на норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було дотримано визначений законом порядок розгляду заяви позивача від 09.02.2017р., оскільки за приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України Черкаська міська рада у строк до 09 березня 2017 року повинна була на підставі поданих позивачем технічних матеріалів та необхідних документів розглянути її заяву про передачу безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,05885 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, аналізуючи обставини даної справи та оцінюючи зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог даного позову та наявність правових підстав для його задоволення.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 229, 311, 313, 308, 315, 317, 321, 322, 328, 329, 331 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Черкаської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Черкаської міської ради від 22.02.2018р. №2-3051.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Ісаєнко Ю.А.

Суддя Файдюк В.В.