Справа № 300/458/19
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" березня 2019 р. справа № 300/458/19
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чуприни О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням додаткових п'яти процентів внаслідок отриманого захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та зобов'язання до вчинення таких дій, починаючи з 01 січня 2016 року, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також позивач, ОСОБА_1В.) 04.03.2019 звернувся в суд із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також відповідач, Головне управління ПФУ в області) про визнання дій неправомірними щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням додаткових п'яти процентів внаслідок отриманого захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та зобов'язання до вчинення таких дій, починаючи з 01 січня 2016 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з 01.07.2015 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі 56 процентів відповідної суми грошового забезпечення. Відповідно до наказу начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області за №340 о/с від 30.06.2015, позивач звільнений з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "б" (через хворобу) "Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України", з вислугою років в календарному обчисленні 22 роки 13 днів. У звязку із набранням чинності Закону України "Про національну поліцію" ОСОБА_1 19.02.2019 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, так як вважає, що отримане у звязку із проходженням служби захворювання дає йому право на зміну розміру відповідної суми грошового забезпечення при розрахунку пенсії за вислугу років з 56 на 61 процентів. Відмову відповідача від 25.02.2019 у перерахунку пенсії вважає протиправною, оскільки обставина щодо отриманого при звільненні захворювання, повязаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, підтверджується поданим свідоцтвом про хворобу №150 від 22.06.2015. Посилаючись на пункт 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про національну поліцію", зазначав, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Водночас вказаний Закон не містить будь-які посилання на поняття "відставка" та "запас". На підставі вказаного просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням додаткових п'яти процентів внаслідок отриманого захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та зобов'язати відповідача здійснити з 01.01.2016 відповідний перерахунок пенсії.
На підставі статей 260-261 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також КАС України) ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін (а.с.1-2).
Уповноваженою особою відповідача 11.03.2019 отримано ухвалу суду про відкриття провадження у справі (а.с.29).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву із відповідними письмовими доказами, які надійшли на адресу суду 22.03.2019 (а.с.32-35, 36-55). В даному відзиві відповідач не погоджується з доводами ОСОБА_1, викладеними у позовній заяві, оскільки останній не був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ "у відставку" за віком або за станом здоровя. Саме такі підстави дають право на призначення пенсії в розмірі 55 процентів відповідної суми грошового забезпечення. У спірних же відносинах ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справи 30.06.2015 відповідно до пункту "б" статті 64 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" через хворобу в запас, а не у відставку. Серед іншого, вказав на безпідставність посилання позивача на Закон України "Про національну поліцію", оскільки пенсія останньому призначена 30.06.2015 до набрання чинності даного Закону, який, в свою чергу, визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, та порядок проходження служби в Національної поліції України. Враховуючи вказані обставини, та зважаючи на загальну вислугу 22 роки і 20 днів, відповідачем правомірно призначено позивачу пенсію за вислугу років в розмірі 56 процентів відповідної суми грошового забезпечення як особі, яка має право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та яка має вислугу 20 років і більше 50 процентів, і за три роки вислуги понад 20 років 6 процентів сум грошового забезпечення (по 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення за кожний рік вислуги понад 20 років). У звязку із вказаним відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відзив на позовну заяву, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до наказу начальника УМВС України в Івано-Франківській області від 30.06.2015 за №340 о/с майор міліції ОСОБА_1 з 30.06.2015 на підставі пункту "б" статті 64 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" звільнений у запас Збройних Сил через хворобу з органів внутрішніх справ. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становила 22 роки 0 місяців 13 днів (а.с.11, 42).
З 01.07.2015 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за вислугу років в розмірі 56 процентів суми грошового забезпечення як особа, яка відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12, пункту "а" частини 1 статті 13 Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" має право на пенсію у звязку із вислугою 22 роки.
Із поданих позивачем доказів судом встановлено, що за наслідками медичного огляду ВКПС УКЗ УМВС України по області ОСОБА_1 видано свідоцтво про хворобу №150 від 22.06.2015, за змістом якого встановлене захворювання визначено таким, що повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.12-13).
19.02.2019, ОСОБА_1 направив до Головного управління УПФУ в області запит, в якому просив здійснити перерахунок його пенсії за вислугу років із урахуванням додаткових 5 процентів до пенсії як пенсіонеру по хворобі, встановивши основний розмір пенсії 61% сум грошового забезпечення, та ставив вимогу про сплату різниці пенсійного забезпечення з дати виникнення права на перерахунок, тобто з 01.01.2016 (а.с.14).
Головне управління УПФУ в області листом від 25.02.2019 за №ПУ-11 відмовлено у перерахунку пенсії у звязку з тим, що ОСОБА_1, як колишній працівник міліції, зі служби звільнений на підставі пункту "б" статті 64 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" (через хворобу), тобто в запас, а не у відставку. Основний розмір пенсії обчислено відповідно до статті 13 Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", зокрема 56% від суми грошового забезпечення при вислузі 22 роки: за 20 років 50% та за 2 роки понад 20 років 6% (а.с.15).
Не погоджуючись із відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у проведенні перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Суд відзначає, що на час звільнення позивача зі служби в червні 2015 року порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначався "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 за №114 (надалі по тексту також Положення №114).
За змістом вимог статті 62 Положення №114 звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:
а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обовязок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;
б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обовязок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).
Таким чином, станом на 30.06.2015 року Положення №114 передбачало два види звільнення, а саме: в запас (з постановкою на військовий облік) і у відставку (із зняттям з військового обліку).
Пунктами "а" "б", і "в" статті 64 Положення №114 визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, поряд з іншим, звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік):
а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років;
б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії;
в) через обмежений стан здоров'я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв'язку з відсутністю відповідних вакантних посад.
Згідно статті 65 Положення №114 особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку):
а) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого пунктом 7 цього Положення та Законом України "Про військовий обовязок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання;
б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.
Системний аналіз коментованих норм свідчить, що при наявності відповідних підстав і дійсних обставин особи рядового і начальницького складу можуть бути звільнені зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), у відставку (із зняттям з військового обліку) -"через хворобу" або "через обмежений стан здоров'я".
Як свідчить зміст витягу з наказу начальника УМВС України в Івано-Франківській області від 30.06.2015 за №340 о/с майора міліції ОСОБА_1 з 30.06.2015 звільнено з органів внутрішніх справ "через хворобу" на підставі пункту "б" статті 64 Положення №114 саме у запас Збройних Сил, а не у відставку.
Дана обставина не заперечується ні позивачем, ні відповідачем.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 23-1 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 за №565-ХІІ (чинного на час звільнення позивача і призначення йому пенсії) пенсійне забезпечення працівників міліції після звільнення їх зі служби в органах внутрішніх справ здійснюється в порядку та на умовах, встановлених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, визначено Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 за №2262-ХІІ (надалі по тексту також Закон №2262-ХІІ).
Згідно пункту "а" частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ (в редакції на час призначення позивачу пенсії) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше.
Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону №2262-ХІІ (в редакції на час призначення позивачу пенсії) пенсії за вислугу років призначаються, серед іншого, в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоровя - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Такими чином, вказані вище норми Закону №2262-ХІІ передбачали, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільнені зі служби в період з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мали вислугу 22 календарних роки і більше, пенсія за вислугу років призначається в розмірі 50 процентів відповідної суми грошового забезпечення. При цьому за кожний рік вислуги понад 20 років призначається 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
В свою чергу, при звільненні особи рядового і начальницького складу зі служби "у відставку" за віком або за станом здоров'я, пенсія за вислугу років призначається в розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Як зазначив суд вище "відставка" (із зняттям з військового обліку) є одним із різновидів звільнення із органів внутрішніх справ, яка може відбуватися як за віком так і через хворобу (статті 65 Положення №114).
Звільнення ж зі служби "в запас" (з постановкою на військовий облік) можливе, серед іншого, "через хворобу", а також "через обмежений стан здоров'я".
Отже, перша частина пункту "а" частини 1 статті 13 Закону №2262-ХІІ свідчить, що пенсія за вислугу років в розмірі 55 процентів відповідної суми грошового забезпечення призначається виключно особам, які звільненні зі служби в органах внутрішніх справ у відставку (за віком або за станом здоров'я).
У всіх інших випадках згідно першої частини пункту "а" частини 1 статті 13 Закону №2262-ХІІ особам, які на день звільнення зі служби органів внутрішніх справ мали вислугу 20 років і більше, пенсія за вислугу років призначається в розмірі 50 процентів відповідної суми грошового забезпечення, навіть особам, звільненим зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) "через хворобу" або "через обмежений стан здоров'я".
Враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнено зі служби на підставі пункту "б" статті 64 Положення №114, тобто "через хворобу" саме в запас (з постановкою на військовий облік), то суд приходить до висновку про правомірність дій відповідача в частині призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" частини 1 статті 13 Закону №2262-ХІІ в розмірі 50 процентів відповідної суми грошового забезпечення та з урахуванням 2-ох років понад 20 років вислуги, що в загальному становить 56% сум грошового забезпечення.
Суд звертає увагу на те, що позивач не надав ні суду, ні відповідачу будь яких доказів про зміну підстав звільнення з органів внутрішніх справ, доказів внесення змін до наказу начальника УМВС України в Івано-Франківській області від 30.06.2015 за №340 о/с, його скасування та прийняття нового наказу, яким би визначено підстави звільнення відповідно до статті 65 Положення №114 - "у відставку" за віком або за станом здоров'я.
Зважаючи на вказане у відповідача, при розгляді в лютому 2019 року звернення позивача, не було жодної правової підстави для зміни причин звільнення ОСОБА_1, в тому числі для проведення перерахунку його пенсії за вислугу років з 50 на 55 процентів суми грошового забезпечення.
Необґрунтованим є посилання позивача на Закону України "Про Національну поліцію", оскільки вказаний Закон набрав чинності після звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ, не може змінити підстави звільнення особи зі служби та змінити підстави призначення пенсії, а визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Розглядаючи заяву позивача та відмовляючи у перерахунку пенсії, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відтак, перерахунок пенсії шляхом зміни розміру процентів суми грошового забезпечення в спосіб, який визначений позивачем у адміністративному позові, є не вірним та помилковим, а такі вимоги суд вважає безпідставними та необґрунтованими.
З приводу доводів позивача про необхідність застосування у спірних правовідносинах правової позиції, висловленої Київським окружним адміністративний судом, Львівським апеляційним адміністративним судом, Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом в окремих рішеннях і постановах, суд зазначає наступне.
Крім того, за змістом частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені виключно в постановах Верховного Суду.
Про наявність таких постанов Верховного Суду відповідач не зазначив.
Відтак, аргументи позивача про застосування правової позиції таких судових рішень є безпідставними.
Про недотримання інших вимог законодавства, чи іншого невірного застосування відповідачем норм права при призначенні і обчисленні розміру пенсії, ОСОБА_1 в адміністративному позові не вказано.
Варто також відзначити, що відповідач у відзиві на адміністративний позов зазначив про обізнаність позивача щодо відповідного розміру пенсії, який виплачувався йому з липня 2015 року саме в розмірі 56 відсотка грошового забезпечення, в звязку з цим зазначає про пропущення ОСОБА_1 строків, визначений статтею 122 КАС України. При цьому, відповідач не звернувся до суду з відповідним клопотанням про вирішення питання щодо залишення без розгляду частини позовних вимог позивача на підставі статті 123 та пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України.
Відповідна ж вимога не міститься у вимогах відзиву на адміністративний позов.
Відтак, на переконання суду, за таких обставин, відсутні підстави для вирішення питання дотримання ОСОБА_1 строків звернення до суду у звязку із не наполяганням на цьому сторони відповідача.
З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, призначаючи ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" як колишньому працівнику міліції, звільненого зі служби в запас (через хворобу), а не у відставку, діяло правомірно та у межах наданих йому повноважень, а тому позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
Щодо розподілу судових витрат суд відзначає, що позивач на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи.
Згідно вимог абзацу 2 частини 5 статті 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Аналіз вказаної правової норми свідчить, що основною умовою для стягнення судових витрат з іншої сторони на користь особи, є понесення таких витрат особою.
Суд не стягує з відповідачів витрати по сплаті судового збору так як останні позивачем фактично не понесені.
Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесені ними судові витрати при розгляду даної справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу таких витрат.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), вул. Жибчина, 4/4, м. Городенка, Івано-Франківська область, 78103.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ ОСОБА_2