Справа № 2240/3017/18
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/3017/18

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

26 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ткач В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року (судове рішення ухвалене 26 листопада 2018 року, час ухвалення судового рішення не зазначено, дата виготовлення повного тексту судового рішення 03 грудня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протипраною і скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною і скасувати постанову заступника начальника управління Держпраці у Вінницькій області Ковальчука Юрія Петровича № ВН 1250/11/АВ від 9 серпня 2018 року про накладення на ОСОБА_2 по ст.249 КЗпП України штрафу в розмірі 111 690 гривень.

В обґрунтування позовних вимог вказує про те, що про час, дату і місце розгляду справи про накладення штрафу його ніхто не повідомляв, телефонограму від 02.08.2018 року №3168/04-04 він не отримував. Ним не допускалась до роботи без оформлення трудового договору ОСОБА_4 у належному йому магазині 24 липня 2018 року. Прийманням і продажем товарів у магазині займався особисто він, із ОСОБА_4 була домовленість лише про одноразове прибирання картонних коробок із використаних товарів, тому вона була в приміщенні магазину. ОСОБА_4 автоматично 24.07.2018 року взяла в руки гроші, оскільки перебувала в важкому стресовому стані після похорону своєї матері. Також вказує, що спірною постановою застосовано ст.265 КЗпП України до правовідносин, що виникли внаслідок допущення позивачем порушення обов'язку повідомити територіальний орган Державної фіскальної служби про прийняття на роботу вище вказану особу, тобто про допущення порушення, відповідальність за яке зазначеною нормою не передбачено.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що Виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради було направлено лист від 26.06.2018 за № 02-22/1646 на адресу управління Держпраці у Вінницькій області, згідно якого надано інформацію про суб'єктів господарювання, у яких за результатами роботи комісією з питань легалізації зайнятості населення виявлена наймана праця без належного оформлення, та серед яких вказано ОСОБА_2, АДРЕСА_1, магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1" (арк. спр. 83).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 12.10.2018, державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 припинена за його рішенням 21.08.2018 (арк. спр. 47-48).

Отже, ФОП ОСОБА_2 здійснював підприємницьку діяльність до 21.08.2018 в тому числі у магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" у АДРЕСА_1, що також не заперечив у суді.

Із 24.07.2018 о 14:20 год. до 25.07.2018 о 16:00 год. відповідачем проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_2, за результатами якого складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю за № ВН1250/11/АВ від 25.07.2018 (далі - Акт). Актом встановлено, що на момент інспекційного відвідування в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" знаходилась ОСОБА_5, яка здійснювала продаж товарів побутової хімії, та з якою не укладено трудові відносини згідно чинного законодавства та відсутнє повідомлення про прийняття на роботу до ДФС із даною особою (арк. спр. 74-77).

ОСОБА_4 були надані письмові пояснення від 24.07.2018, згідно яких вона знаходилась в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1 з 10 години 24.07.2018. На момент відсутності ОСОБА_2 здійснювала продаж товару (арк. спр. 39).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2, наданих 25.07.2018, він в терміновій справі змушений був від'їхати з міста і попросив свою знайому ОСОБА_5 прибрати в магазині. Після закінчення прибирання ОСОБА_5 залишилась в магазині і продала товар. Про цю послугу він її не просив. Зобов'язується оформити працівника на роботу згідно чинного законодавства (арк. спр. 38).

Постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ВН 1250/11/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 09.08.2018 накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 штраф у розмірі 111 690 грн., враховуючи встановлене порушення законодавства про працю (ч.1 ст.21, ст.24 КЗпП України). Також вказано, що на розгляд справи ФОП ОСОБА_2 не з'явився, клопотання про перенесення терміну розгляду справи на інший період не надходило. Про дату, час і місце розгляду справи ФОП ОСОБА_2 був повідомлений телефонограмою 02.08.2018 №3168/04-04 на номер телефону НОМЕР_1, що належить йому особисто (арк. спр. 61-62).

Не погодившись із даною постановою про накладення штрафу позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки факт вчинення позивачем порушення вимог трудового законодавства є встановленим та підтвердженим належними і допустимими доказами, а тому Управлінням Держпраці у Вінницькій області правомірно прийнято постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 111 690 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 7 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 386/2011 (далі - Положення № 386/2011) Управління Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Пунктом 1 Положення № 386/2011 визначено, що Державна інспекція України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України.

Згідно пункту 3 вказаного Положення, основними завданнями Держпраці України є, зокрема: реалізація державної політики з питань державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю; реалізація державної політики з питань контролю за додержанням законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За приписами підпункту 3 пункту 4 Положення № 386/2011 Управління Держпраці України відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд та контроль за додержанням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню.

Відповідно до пункту 3 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 2 липня 2012 року № 390, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року № 1291/21603, інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Повноваження, права та обов'язки державних інспекторів Держпраці та територіальних державних управлінь визначені, крім загальних законів, конвенціями Міжнародної організації праці (далі - МОП), ратифікованих законами України «Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» від 8 вересня 2004 року № 1985-IV та «Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві» від 8 вересня 2004 року № 1986-IV.

Названі конвенції мають пріоритетне значення, враховуючи те, що статтею 15 Закону України «Про міжнародні договори України» визначено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права; згідно частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства; статтею 8-1 КЗпП України визначено, якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди.

Згідно статті 16 Конвенції № 81 інспекція на підприємствах проводиться так часто і так ретельно, як це потрібно для забезпечення ефективного застосування відповідних законодавчих положень.

За приписами статті 43 Коституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За приписами статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Приписами пунктів 6, 7 Порядку № 390 обумовлено, що перевірка складається з таких етапів: 6.1. Робота з документами, наданими суб'єктами господарювання на вимогу Інспектора; 6.2. Оформлення документів за результатами перевірки; 6.3. Ознайомлення суб'єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки; 6.4. Проведення за результатами перевірки роз'яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

На виконання приписів частини четвертої статті 265 Кодексу законів про працю України та частини дев'ятої статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» Кабінет Міністрів України постановою № 509 від 17 липня 2013 року затвердив «Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» (далі - Порядок №509).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 509 цей Порядок визначає механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».

Пунктом 2 Порядку № 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади; акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Пунктами 3, 4 Порядку № 509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу. Справа розглядається у п'ятнадцяти денний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку № 509 у разі надходження від суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів. Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 7 вказаного Порядку передбачено, що справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 509 розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу. Відповідно до пункту 10 Порядку № 509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що письмові докази, в тому числі пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_2, надані безпосередньо під час перевірки, свідчать про доведеність факту виконання трудових обов'язків ОСОБА_5 без укладення трудового договору з урахуванням письмових доказів наданих відповідачем, і показів свідка ОСОБА_7

Не спростовує вказаного висновку суду і заява ОСОБА_5 від 05.10.2018, яку надав позивач, згідно якої вона продавцем в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" ніколи не працювала, а продаж однієї пляшки рідкого мила провела механічно, оскільки знаходилась в стресовому стані після смерті матері (арк. спр. 123). Цьому поясненню суд дає критичну оцінку, адже реалізацію товарів проводить власник чи продавці, а тому магазин за відсутності власника чи продавця не може здійснювати будь-який продаж товарів.

Крім того, зазначені твердження ОСОБА_5 спростовуються показами ОСОБА_7 - особи, яка брала безпосередню участь у інспекційному відвідуванні, який вказав, що продаж не був здійснений одноразово, а у магазин заходили й інші особи, котрим ОСОБА_5 здійснювала продаж товарів. Покази зазначеної особи суд вважає достовірними і такими, що не мають підстав для критичної оцінки. Водночас, ОСОБА_5 перебувала у залежності від позивача, оскільки фактично залучалась до праці у належному йому магазині.

При цьому факт перебування лише ОСОБА_5 у працюючому магазині, за відсутності будь-яких інших осіб, уповноважених здійснювати продаж товарів, у тому числі за відсутності ОСОБА_2, не є спірним. Отже, ОСОБА_5 перебувала у магазині за погодженням з власником та за його відома, і проводила реалізацію товарів та прибирання.

Однак обов'язковою умовою використання праці особи є укладення з нею трудового договору та повідомлення відповідного органу про прийняття працівника на роботу. Проте доказів укладення трудового договору та повідомлення органу про прийняття на роботу працівника позивачем ні під час проведення інспекційного відвідування, ні під час судового розгляду не надано.

Також потрібно враховувати, що позивач притягався до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.41 КУпАП, згідно протоколу про адміністративне правопорушення №ВН1250/11/АВ/П/ПТ від 25.07.2018, але ця справа (№138/2258/18) Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області закрита у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Тобто, не має обставин, встановлених судовим рішенням, які суд враховує у іншій адміністративній справі ( ст.78 КАС України).

Вказані обставини у своїй сукупності об'єктивно підтверджують факт допуску ОСОБА_5 до роботи без укладення письмового трудового договору, тобто без офіційного оформлення трудових відносин відповідно до законодавства.

Стосовно доводів позивача про неповідомлення його відповідачем про розгляд справи про накладення штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. №509 (далі - Порядок №509), про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб'єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п'ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідачем надано доказ повідомлення особисто ФОП ОСОБА_2 телефонограмою, переданою в 11 год. 15 хв. 02.08.2018 на номер телефону НОМЕР_1, про що зроблено відповідну відмітку працівником відповідача (арк. спр. 64), що згідно п.6 Порядку №509 є належним доказом повідомлення про розгляд справи. При цьому позивачем підтверджено в судовому засіданні належність йому вказаного номера телефону.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не довів позовні вимоги, а суб'єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, довів, що діяв у межах закону при прийнятті оскаржуваного рішення, що підтверджено доказами, перевіреними в суді, тому позов не задовольняється.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 27 березня 2019 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.