Справа № 750/11691/18
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Ганечко О.М. та Сорочка Є.О.,

участю секретаря Седика Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця від 15.03.2018 ВП № 55986906 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця від 07.06.2018 ВП № 55986906 про накладення штрафу на позивача у розмірі 5 100,00 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця від 05.10.2018 ВП № 55986906 про накладення штрафу на позивача у розмірі 10 200,00 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця від 05.10.2018 ВП № 55986906 про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 14 892,00 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач та третя особа подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на тому, що ВДВС правомірно прийняті оскаржувані постанови, так як боржником (Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України) не виконано постанову Деснянського районного суду м. Чернігова 05 липня 2016 року у повному обсязі. Вказано, що Департаментом за виконавчим провадженням № 55986906 надано довідку про заробітну плату для перерахунку пенсії ОСОБА_2, яка не підтверджує факт виконання позивачем рішення суду, оскільки у вищевказану довідку включені не всі складові заробітної плати відображені в додатках 4, 5, 6, а саме не включені в довідку щомісячна премія, премія до державних професійних свят та ювілейних дат (1/12), матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (інші виплати). Крім того, в довідці, у відповідно визначеному її формою місці, не вказана підстава її видачі, не вказано, які документи використані для її складання (особові рахунки, платіжні відомості або інші документи про нараховану та сплачену заробітну плату), та не вказано державний орган до якого прирівняна робота на посаді заступника начальника відділу Чернігівського міського центру зайнятості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, Деснянським районним судом міста Чернігова від 05 липня 2016 року винесено постанову №750/4057/16-а, якою зобов'язано Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_2 довідку про розмір заробітної плати для перерахунку раніше призначеної пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу» в редакції, чинній на день її призначення, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (а.с.16).

Також у постанові зазначено, що суд не вбачає підстав для зазначення у резолютивній частині рішення складових доходу, що мають бути зазначені у довідці, оскільки відомості, які мають бути вказані у довідці про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, перелічені у формі довідки, що затверджена постановою Правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 № 15-1 і додаткового переліку у рішенні суду не потребують. (а.с.16).

16 вересня 2016 року за № 07-22/8876 позивачем, на виконання рішення суду ОСОБА_2 видано довідку про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію (а.с.17).

Не погоджуючись із виданою довідкою від 16 вересня 2016 року за № 07-22/8876 ОСОБА_2 16 лютого 2018 року звернувся до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження за постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 05 липня 2016 року.

15 березня 2018 року відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження постанови Деснянського районного суду міста Чернігова 05 липня 2016 року у справі №750/4057/16-а якою, в тому числі, стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн.

02 травня 2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом Іваном Сергійовичем до Департаменту надіслано вимогу № 55986906/20.1./10 про негайне виконання виконавчого листа №750/4057/16-а виданого 05.10.2016 на підставі постанови суду.

07 червня 2018 року відповідачем на підставі ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» за умови невиконання боржником рішення суду, у строк визначений постановою про відкриття виконавчого провадження від 15 березня 2018 року, винесено постанову ВП № 55986906 про накладення штрафу на позивача у розмірі 5100,00 грн.

05 жовтня 2018 року ВДВС на підставі ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» за умови невиконання боржником рішення суду, у строк визначений постановою про відкриття виконавчого провадження від 15 березня 2018 року, винесено постанову ВП № 55986906 про накладення штрафу на позивача у розмірі 10200 грн.

Також 05 жовтня 2018 року ВДВС відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем стягнуто з позивача виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятими постановами, вважаючи що дані постанови винесені всупереч ст. 63, 75, 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду виконано в повному обсязі і до пред'явлення виконавчого документа до виконання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність прийняття оскаржуваних постанов, з посиланням на те, що фактична незгода стягувача (ОСОБА_2.) із формою довідки та даними, що вказані в ній, виданою на виконання рішення суду, жодним чином не спростовувала факту виконання Департаментом рішення суду, який зобов'язав видати довідку про розмір заробітної плати для перерахунку раніше призначеної пенсії та не давала підстав державному виконавцю для висновку про невиконання рішення суду, і відповідно звернення його до примусового виконання з подальшим накладенням на Департамент штрафів.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного адміністративного суду, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст.27 цього Закону.

Згідно з ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

На підставі ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Проте, у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, під час виконання рішень немайнового характеру державний виконавець надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішень протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення. Так, якщо рішення можливо виконати без участі боржника державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надіслання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, тобто не вживає жодних заходів примусового виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем на виконання вказаного рішення суду було виготовлено довідку про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію від 16.09.2016 за № 07-22/8876, яка також міститься в матеріалах справи та надавалась державному виконавцю після відкриття виконавчого провадження.

При цьому, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Тому, виключно у випадках виконання рішення до відкриття виконавчого провадження, тобто за умови видачі довідки 16 вересня 2016 року за № 07-22/8876, боржник звільняється від обов'язку сплачувати виконавчий збір.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець при направленні відповідної вимоги Департаменту та застосування заходів примусового виконання, посилаючись на заяву ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження від 16 лютого 2018 року, в якій останній вказав, що в вищевказану довідку видану Департаментом включені не всі складові заробітної плати відображені в додатках 4, 5, 6, а саме: не включені в довідку щомісячна премія, премія до державних професійних свят та ювілейних дат (1/12), матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (інші виплати), тощо, не прийняв до уваги ту обставину, що на виконання рішення суду Департаментом вже було виготовлено довідку та не перевірив, чи відповідає зазначена довідка формі довідки, що затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 № 15-1, про що зазначено у рішенні суду, яке виконується.

Тобто, у випадку незгоди стягувача (ОСОБА_2.) із наданою на виконання рішення суду довідки, накладення штрафів на Департамент, жодним чином не захищало право особи та належало до дискреційних повноважень суду, яким було прийняте рішення.

Так статтею 383 КАС України передбачено визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тобто, правозастосування даної норми ст. 383 КАС України визначає порядок судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах та правомірністю дій рішень, чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, у даному випадку постанови Деснянського районного суду міста Чернігова від 05 липня 2016 року в частині складових доходу, що мають бути зазначені у довідці за формою, що затверджена постановою Правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 № 15-1.

Тому, вказані доводи апеляційної скарги щодо невиконання боржником рішення суду, не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 19 грудня 2018 року та не можуть бути підставами для його скасування, оскільки норми ст. 383 КАС України регламентують інший порядок розширення сфери судового захисту, в тому числі і про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є необґрунтованими та підлягають скасуванню.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: