Справа № 667/1514/16-а
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 667/1514/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В. Дата і місце ухвалення: 03.12.2018р., м. Херсон
Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Кравченка К.В.

- Лукянчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні про зобов'язання виплатити пенсію за віком з 07.10.2009 року по 16.04.2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні, в якому просила: визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо відмови у поновленні, перерахунку, виплаті, нарахуванні компенсації за невчасно виплачені суми пенсії; зобов'язати відповідача скасувати з 07 жовтня 2009 року розпорядження від 30 жовтня 2007 року про припинення виплати пенсії за віком; зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії за віком з 07 жовтня 2009 року по 16 квітня 2013 року включно; зобов'язати відповідача перерахувати пенсію за віком з урахуванням індексації з 07 жовтня 2009 року по 16 квітня 2013 року включно; зобов'язати відповідача нарахувати пенсію за віком з 07 жовтня 2009 року по 16 квітня 2013 року включно; зобов'язати відповідача виплатити пенсію за віком з 07 жовтня 2009 року по 16 квітня 2013 року включно; зобов'язати відповідача виплатити компенсацію за несвоєчасно отримані суми пенсії з 07 жовтня 2009 року по 16 квітня 2013 року; зобов'язати відповідача здійснити виплату пенсії та сум компенсації за реквізитами банківського рахунку позивача.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.05.2016р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017р., провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання виплатити пенсію за віком з 07 жовтня 2009 року по 16 квітня 2013 року закрито на підставі п.5 ч.1 ст.157 КАС України.

Ухвалою цього ж суду від 24.05.2016р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017р., позов ОСОБА_2 про визнання незаконною бездіяльності щодо відмови у поновленні, перерахунку, виплати, нарахування та виплати компенсації за несвоєчасно виплачені суми пенсії, зобов'язання скасувати розпорядження, зобов'язання поновити виплату пенсії, зобов'язання перерахувати пенсію, зобов'язання нарахувати пенсію, зобов'язання виплатити пенсію та компенсацію за період з 07 жовтня 2009 року по 16 квітня 2013 року залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.08.2018р. ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 24.05.2016р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2017р. про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання виплатити пенсію за віком за період з 07 жовтня 2009 року по 16 квітня 2013 року скасовано. Справу в цій частині направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що Верховний Суд, при скасуванні ухвал суду першої та апеляційної інстанцій про закриття провадження у справі, мав би самостійно залишити позовну заяву без розгляду у випадку наявності на це підстав. Однак, направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, Верховний Суд фактично прийняв рішення щодо необхідності розгляду справи по суті позовних вимог щодо виплати пенсії ОСОБА_2 з 07.10.2009р.

Також, апелянт посилається на те, що суд не мав вирішувати питання про відкриття провадження у справі, так як постанова Верховного Суду зазначає про необхідність саме «продовження розгляду».

Зазначає апелянт і про те, що судом не враховано положення ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою передбачено, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Предметом спору є вимога ОСОБА_2 про зобов'язання УПФУ в м.Херсоні поновити виплату їй пенсії за період з 07 жовтня 2009 року по 16 квітня 2013 року, у зв'язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення №25-рп/2009 від 07.10.2009 року, яким визнано неконституційними положення пункту 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії за весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном.

Залишаючи ухвалою від 03.12.2018р. поданий ОСОБА_2 позов без розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду, встановленого ст.99 КАС України (в редакції, чинній на дату звернення з позовом до суду), необґрунтованість поданої позивачем заяви про поновлення строку звернення до суду та не зазначення нею поважних причин пропуску встановленого КАС України строку звернення до суду.

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що представник позивача із заявою про поновлення виплати пенсії до Управління Пенсійного фонду України в м. Херсоні звертався ще в жовтні 2013 року, на яку листом від 17.10.2013р. вих. №414/О-1 отримав відповідь про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії. Тобто, про порушення своїх прав позивач дізналася ще в жовтні 2013 року, тоді як з позовом до суду звернулася 09.03.2016р.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Дійсно, з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009, тобто з 07.10.2009р., виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З цього часу відповідач був зобов'язаний відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проте, наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача вжиття активних дій щодо захисту свого права. Отже, після прийняття та опублікування рішення КСУ №25-рп/2009 та не відновлення пенсійним органом виплати пенсії позивачу, остання повинна була дізнатися про порушення свого права, а відтак в неї розпочався відлік строку звернення до суду.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частина 2 цієї статті передбачає, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 99, 100 КАС України викладено Верховним Судом України у постановах від 08 грудня 2015 року (справи №№ 21-5440а15, 21-5653а15) та від 08.06.2016 року (справа № 505/2135/14-а). Крім того, зазначена позиція підтримана і рішенням Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі № 408/2861/17-а.

Частиною 3 статті 123 КАС України, в редакцій чинній на час постановлення ухвали судом першої інстанції, встановлено, що коли факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що лише пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений.

Кодекс адміністративного судочинства України не містить вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Дотримання строків звернення до суду є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

А відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно залишення позовних вимог ОСОБА_2 без розгляду, як таких, що заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду.

Щодо посилань апелянта на те, що Верховний Суд, направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду фактично прийняв рішення щодо необхідності розгляду справи по суті позовних вимог щодо виплати пенсії ОСОБА_2 з 07.10.2009р., то колегія суддів вважає їх помилковими.

Верховний Суд перевіряв виключно правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм права при закритті провадження у справі в частині вимог ОСОБА_2 про поновлення виплати їй пенсії за період з 07 жовтня 2009 року по 16 квітня 2013 року та не досліджував питання дотримання позивачем строку звернення до суду з вказаною вимогою.

Більше того, колегія суддів враховує, що частиною 6 статті 353 КАС України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанцій про те, яка норма має бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

З цих підстав колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на наявність у Верховного Суду повноважень на залишення позову без розгляду, яким суд касаційної інстанції не скористався, що свідчить про необхідність розгляду поданого ОСОБА_2 позову по суті без перевірки дотримання нею строку звернення до суду та застосування наслідків пропуску такого строку.

Щодо посилань апелянта на положення статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

Таке ж правило закріплене частиною другою статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у якій йдеться про те, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Отже, положення наведених норм права регулюють виплату за минулий час уже нарахованих пенсій, однак не виплачених з вини ПФУ, а тому спори у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами, мають розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку.

Інші доводи апеляційної скарги є не суттєвими, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду першої інстанції від 03.12.2018р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 26 березня 2019 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: К.В. Кравченко

О.В. Лукянчук