Справа № 501/3278/18
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 р. м. ОдесаСправа № 501/3278/18

Категорія:6.1 Головуючий в 1 інстанції: Смирнов В.В. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Ілічівськ в порядку письмового провадження 20 листопада 2018 року

Судова колегія Пятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Градовського Ю.М., Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області ОСОБА_3, за участі третьої особи - Чорноморського міського відділення Державної виконавчої служби Головного територіального управління в Одеській області, про визнання противоправними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Начальнику відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області ОСОБА_3 про визнання противоправними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № 55 від 21 червня 2017 року; зобовязання здійснити зворотне виконання стягнення.

При цьому, з метою забезпечення адміністративного позову позивачем подано відповідну заяву до суду, з якої вбачається про необхідність накладення арешту на рахунок № 5015, код банку МФО 899998, банк отримувача Казначейство України, , отримувач УК у місті Чорноморськ, м. Чорноморськ / 21081100.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковий висновок суду першої інстанції про відмову у забезпеченні адміністративного, так як відповідною заявою позивача підтверджено очевидну небезпеку, що для відновлення порушених прав позивача необхідно буде додати значних зусиль та витрат, а тому така заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, апелянтом наголошено, що відповідачем скоєно ряд кримінальних правопорушень, що свідчить про загрозу невиконання чи ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови державного виконавця від 24 листопада 2017 року у ВП №5424857, із заробітної плати позивача, у період з 01 грудня 2017 року по 31 травня 2018 року, здійснювались відрахування у загальній сумі 15 272,30 грн., з метою виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення № 55 від 21 червня 2017 року.

Не погоджуючись з вищевказаними обставинами позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

При цьому, позивачем подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, шляхом накладення арешту на рахунок № 5015, код банку МФО 899998, банк отримувача Казначейство України, , отримувач УК у місті Чорноморськ, м. Чорноморськ / 21081100.

За наслідком розгляду вказаної заяви судом першої інстанції встановлено, що у межах спірних правовідносин відсутня необхідність вжиття заходів забезпечення позову, внаслідок чого судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні поданої заяви, з яким частково погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 вказаної статі встановлено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Судовою колегією встановлено, що позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення адміністративного позову у звязку з наявністю у нього субєктивного переконання, що у межах спірних правовідносин існує пряма загроза порушення його прав через існування відкритого виконавчого провадження та оскаржуваної постанови контролюючого органу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

При цьому, колегія суддів зазначає, що правовий інститут забезпечення адміністративного позову має застосовуватися лише у виключних випадках та за умови існування обґрунтованої небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам особи до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадках, якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

В свою чергу, у вищевикладених положеннях КАС України міститься вичерпний перелік заходів забезпечення адміністративного позову, у якому не передбачено можливості накладення адміністративним судом арешту на казначейські рахунки.

Більш того, у поданій позивачем заяві та апеляційній скарзі жодним чином не обґрунтовано необхідності накладення арешту саме на цей казначейський рахунок, а також не зазначено, яким чином відповідний арешт захистить його права у майбутньому.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що адміністративний суд також має право вжити заходи забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

В свою чергу, зупинення стягнення на підставі виконавчого документу під час перегляду його правомірності у судовому порядку, без дослідження обставин та доказів у справі, на думку колегії суддів, є фактично вирішенням цього спору по суті, що у свою чергу не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Між тим, відмовляючи у задоволенні поданої позивачем заяви, яка обґрунтована положеннями ЦПК України, судом першої інстанції також використано положення ЦПК України.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлений КАС України.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що прийняття судом окремих процесуальних документів у межах розгляду конкретної адміністративної справи за правилами ЦПК України є грубим порушенням норм процесуального права, а як наслідок є підставою для безумовного скасування таких рішень суду.

Крім того, у поданій позивачем апеляційній скарзі, останній просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що оскаржувана ухвала про відмову у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову не є ухвалою, що перешкоджає подальшому розгляду справи, а тому за наслідком розгляду відповідної апеляційної скарги суд позбавлений можливості направляти справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено грубе порушення норм процесуального права, а позивачем не доведено необхідності вжиття заходів забезпечення позову у межах спірних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 150, 154, 243, 311, 316, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну ОСОБА_2 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2018 року задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 20 листопада 2018 року скасувати, ухваливши у справі постанову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення адміністративного позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5