Справа № 160/162/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року Справа № 160/162/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Акціонерному товаристві «Дельта Банк» ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в частині позовних вимог про зобовязання вчинити певні дії, -
08.01.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Акціонерному товаристві «Дельта Банк» ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» ОСОБА_2 є протиправними з посиланням на Цивільний кодекс України, ОСОБА_3 України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Позивач зазначає, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" ОСОБА_2 протиправно не включено її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки, на день початку процедури виведення банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації її вклад складав 7000 доларів США. Позивач зазначає, що відповідачем безпідставно віднесено укладений нею договір банківського вкладу до нікчемних правочинів, оскільки, вказаний правочин не підпадає під ознаки нікчемності, визначені ст. 228 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Позивач вказує, що у відповідача відсутні будь-які підстави для не включення до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Ухвалою суду від 11.01.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідно до ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
У встановлений судом строк відповідач, заперечуючи проти позову, надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи.
В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що не погоджується з позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими. Посилаючись на те, що укладання між банком та фізичними особами договорів банківського вкладу, за якими здійснювалося зарахування коштів на вкладні рахунки від фізичних осіб, які є кредиторами банку, та які не могли розраховувати на відшкодування коштів за рахунок Фонду з огляду на перевищення залишків на рахунках граничної суми відшкодування, мало наслідком надання банком кредиторам фізичним особам переваги перед іншими кредиторами. При цьому, така перевага полягала у можливості отримати відшкодування коштів за рахунок Фонду через третіх осіб. Зазначене є підставою для визнання таких договорів банківського вкладу нікчемними та застосування відповідних наслідків. Крім того, операції із перерахування грошових коштів з поточних рахунків фізичних осіб на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб, відкриті в банку, були здійснені в період дії постанови НБУ України №692/БТ від 30.10.2014 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних». Відповідно до зазначеної постанови було прийнято рішення про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних на строк 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема, банку було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких, збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, укладених до набрання чинності постановою, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків.
19.03.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначила, що вважає необґрунтованими пояснення відповідача, викладені ним у відзиві на позов. Адже, на думку позивача, по-перше, некоректними є твердження відповідача про те, що положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є обовязковими для вкладників. Позивач в своїх діях покладається на Конституцію України, Кодекс адміністративного судочинства, Цивільний кодекс України. По-друге, відсутнє рішення суду про нікчемність правочину, а саме: договору, укладеного позивачем з ПАТ «Дельта Банк». Крім того, у спірних правовідносинах Уповноважена особа Фонду помилково вважає нікчемним в силу закону переказ на рахунок договору банківського вкладу. По-третє, відповідачем не було доведено правових підстав стосовно не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду як вкладника, відповідно до договору банківського вкладу, а тому така бездіяльність уповноваженої особи суперечить нормам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є протиправною. По-четверте, якщо банк не відмовив та здійснив проведення операцій на рахунках вкладника, то така операція була законна та здійснена у відповідності до діючого законодавства. А дії відповідача, повязані із застосуванням наказу від 16.09.2015 року № 813 «Щодо заходів, повязаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» були незаконними, а сам наказ нікчемним, бо коштами на власному депозитному рахунку має розпоряджатись тільки власник рахунку. При цьому, ніяких обмежень щодо відкриття депозитних рахунків встановлено не було, тому позивач, у відповідності до діючого законодавства, уклав угоди з ПАТ «Дельта Банк». По-пяте, позивач вважає, що постанова Національного Банку України від 30.10.2014 року № 692/БТ, на яку посилається відповідач, стосується встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банку, а не його клієнтів фізичних осіб, також не містить прямих заборон щодо договірних операцій на рахунках. По-шосте, постанова Національного Банку України № 365 «Про порядок надходження коштів на поточні рахунки фізичних осіб в межах України» не регулює надходження на депозитні вкладні рахунки в разі переказів коштів між клієнтами банків в межах України.
З урахуванням викладеного, позивач вважає необґрунтованим відзив відповідача на позов та просить суд захистити її конституційне право.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 261, ч. 2, ч. 3, ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
02 березня 2015 року Правління Національного банку України постановою № 150 віднесло ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних.
02 жовтня 2015 року Національний банк України прийняв постанову № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк». Того ж дня, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», відповідно до якого, розпочато процедуру ліквідації AT «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу ОСОБА_2, строком на 2 роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року, включно.
У зв'язку з наведеним, уповноважена особа не подала до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про ОСОБА_1, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду.
Суд, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, зазначає таке.
Законом № 4452-VI установлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. ОСОБА_3, є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 2 Закону № 4452-VI, вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
Вкладник фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Згідно з ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Суд зазначає, що законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншим клієнтом. Немає таких обмежень і в укладеному позивачем договорі банківського вкладу (депозиту).
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI, уповноважена особа Фонду це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. гривень.
Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 4452-VI, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідно до вимог цього Закону і нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Згідно з п. 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами (далі - Положення), затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 серпня 2012 року № 14, передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників.
Укладення вказаного договору та зарахування коштів на рахунок відбулось 19 лютого 2015 року до початку віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації (02 березня 2015 року).
Отже, вклад розміщено на рахунку ПАТ «Дельта Банк» до запровадження тимчасової адміністрації, а тому, позивач підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі ст. 26 Закону № 4452-VI. При цьому, уповноваженою особою Фонду не наведено правових підстав для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідно до норм Закону № 4452-VI.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, суд приходить до висновку, що позивач є особою, яка набула право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а неподання інформації про позивача, як вкладника банку, до переліку вкладників, які мають право на відшкодування вкладів, протягом трьох днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії, свідчить про порушення прав позивача на отримання такого відшкодування за рахунок Фонду як вкладника банку. А тому позовні вимоги у частині щодо зобовязання відповідача надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_1 для включення її до переліку вкладників, що мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до приписів статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1, п. 10 ч. 2, абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобовязує субєкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що ухвалою суду від 11.01.2019 року позивачу було відстрочено сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. за подання адміністративного позову немайнового характеру до ухвалення судового рішення по справі.
У звязку з закриття провадження у справі в частині позовних вимог та повним задоволенням позову в іншій частині позовних вимог, відповідно до положень ст. ст. 133, 139 КАС України, з позивача на користь Державного бюджету України слід стягнути судовий збір у розмірі 384,20 грн.
Керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241 - 246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Акціонерному товаристві «Дельта Банк» ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в частині позовних вимог про зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст рішення у повному обсязі складений 19.03.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька