Справа № 826/12372/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2019 року № 826/12372/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Логістик»
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.07.2018 р. № ,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Логістик» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.07.2018 р. № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.08.2018 року суд визнав подану заяву і додані до неї матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ГУ ДФС у м.Києві на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 12.07.2018 р. № 470/26-15-14-01-01/35917412 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції з військового збору; крім того, позивачем зазначено, що вказані штрафні санкції застосовані до позивача згідно податкового повідомлення - рішення від 21.11.2016 р. № , яке оскаржено в судовому порядку, а відтак, штрафні санкції, згідно податкового повідомлення-рішення від 27.07.2018 р. № призводять до подвійного оподаткування одних й тих самих операцій, що порушує вимоги статті 61 Конституції України та основні засади податкового законодавства України.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Транс-Логістик» () податкового законодавства за період з 01.07.2016 р. по 31.03.2018 р., валютного за період з 01.07.2016 р. по 31.03.2018 р., єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - за період з 01.07.2016 р. по 31.03.2018 р.

Перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема 1.5 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. 168.1.5 п. 168, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст. 168, п. 57.1 ст. 57, п. 54.2 ст. 54 Податкового кодексу України, що призвело до несвоєчасної сплати до бюджету військового збору на загальну суму 173 111,11 грн. , в т.ч. за червень 2016 року - 119 905,76 грн., за липень 2016 року - 25 734,36 грн., за серпень 2016 року - 27 470,99 грн.

За результатами перевірки складено акт від 12.07.2018 р. № 470/26-15-14-01-01/35917412 та винесено податкове повідомлення-рішення від 27.07.2018 р. № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 40 052,32 грн.

Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку на доходи фізичних осіб становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно пп. 168.1.1, 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Згідно п. 16-1 підрозділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Згідно з п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу. Передбачені наведеним вище пунктом штрафи не застосовуються, коли не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб самостійно виявляється податковим агентом при проведенні перерахунку цього податку, передбаченого пунктом 169.4 статті 169 Податкового кодексу України, та виправляється наступних податкових періодах протягом податкового(звітного) року згідно з нормами цього Кодексу.

Таким чином, у разі виявлення під час однієї перевірки податкового агента декількох випадків ненарахування (неутримання, несплати) сум податку під час виплати доходу на користь громадян, застосуванню підлягають збільшені розміри штрафних санкцій, передбачені статтею 127 Кодексу, відповідно до кількості вчинених податкових правопорушень.

При цьому, зміст пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України не пов'язує повторність зі здійсненням протягом останніх 1095 днів контролюючим органом дій з визначення податкового зобов'язання стосовно одного і того самого платника податків.

Повторність у пункту 127.1 статті 127 Податкового кодексу України пов'язується лише з вчиненням таких самих дій протягом 1095 днів вдруге, втретє та більше.

У той же час, суд зазначає, що в постанові від 22 травня 2018 року у справі №820/6437/16 (К/9901/31032/18) Верховний Суд виклав правову позицію щодо застосування приписів статті 127 Податкового Кодексу України у подібних відносинах, зазначивши, що положеннями статті 127 Податкового кодексу України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 Податкового кодексу України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу. Відтак, застосування штрафу в розмірі 50 та 75 відсотків суми податку на підставі п.127.1 статті 127 Податкового Кодексу України можливо внаслідок неодноразового порушення, пов'язаного з ненарахування, неутримання та/або несплатою (неперерахуванням) податків платником податків незалежно від того, чи було виявлено ці порушення під час однієї перевірки контролюючого органу.

Як вже зазначалось, контролюючим органом під час проведення перевірки встановлено несвоєчасну сплату позивачем до бюджету військового збору на загальну суму 173 111,11 грн., в т.ч. за червень 2016 року - 119 905,76 грн., за липень 2016 року - 25 734,36 грн., за серпень 2016 року - 27 470,99 грн.

На спростування вказаних висновків податкового органу, позивачем надано копію платіжного доручення від 20.10.216 р. № 2490, яким підтверджено сплату військового збору на суму 194 000,00 грн.

Крім того, з додатку № 14 (розрахунок повноти і своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум військового збору) до акту перевірки від 12.07.2018 р. № 470/26-15-14-01-01/35917412 вбачається, що на початок липня 2017 року за позивачем обліковувалось позитивне сальдо у розмірі 119 905,76 грн.

У свою чергу, судом встановлено, що відповідачем проводилась перевірка ТОВ «Транс-Логістик» за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2016 р., за результатами якої складено акт від 10.11.2016 р. № 347/26-15-14-01-04/35917412, якою встановлено несвоєчасність сплати до бюджету військового збору, в т.ч. і за червень 2016 року, за наслідками чого, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 21.11.2016 р. № , яке оскаржується в судовому порядку.

Як зазначено позивачем підставою для скасування податкового повідомлення-рішення від 21.11.2016 р. № є помилкове зазначення рахунку на яких перераховувався спірний податок.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Проте, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження висновків акта перевірки щодо несвоєчасної сплати грошового зобов'язання протягом строків, визначених Податковим кодексом України.

Крім того, суд звертає увагу, що актом перевірки не встановлено порушень щодо нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб.

При цьому, з додатка № 13 (розрахунок повноти і своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб) до акту перевірки від 12.07.2018 р. № 470/26-15-14-01-01/35917412 вбачається наявність переплати податку на доходи фізичних осіб на суму рівнозначній військовому збору.

З огляду на викладене, суд вважає висновки акта перевірки про порушення ТОВ «Транс-Логістик» вимог 1.5 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пп. 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. 168.1.5 п. 168, пп. 168.4.4 п. 168.4 ст. 168, п. 57.1 ст. 57, п. 54.2 ст. 54 Податкового кодексу України помилковими, а податкове повідомлення-рішення від 27.07.2018 р. № таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до частини 2 статті 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи, що відповідачем не спростовано доводів позивача, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а надані позивачем докази є достатніми для прийняття рішення по справі в порядку спрощеного провадження про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Логістик» (01001, м.Київ, пл. Спортивна, 1, ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 27.07.2018 р. № .

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Логістик» (01001, м.Київ, пл. Спортивна, 1, ) судові витрати в сумі 3 524,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко