Справа № 440/1054/19
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

26 березня 2019 рокум. ПолтаваСправа № 440/1054/19

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Костенко Г.В., розглянувши матеріали позовної заяви приватного підприємства "Явір-2000" до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування акту,

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2019 року приватне підприємство "Явір-2000" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Полтавській області, в якій просить:

- визнати протиправним здійсненне Управлінням Держпраці у Полтавській області спеціальне розслідування нещасного випадку, що стався 23 липня 2018 року під час проведення монтажних робіт, яке було проведене з порушенням Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011 №232;

- визнати протиправним та скасувати акт за формою Н-5 від 28.11.2018 проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 23 липня 2018 року, та який затверджено 06.12.2018 першим заступником начальника Управління Держпраці у Полтавській області.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно з частиною другою стаття 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови позивачу у відкритті провадження у справі з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України наведено визначення термінів, зокрема:

- публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи;

- суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

- адміністративний договір - спільний правовий акт суб'єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб'єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов'язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону: а) для розмежування компетенції чи визначення порядку взаємодії між суб'єктами владних повноважень; б) для делегування публічно-владних управлінських функцій; в) для перерозподілу або об'єднання бюджетних коштів у випадках, визначених законом; г) замість видання індивідуального акта; ґ) для врегулювання питань надання адміністративних послуг;

- індивідуальний акт - акт (рішення) суб'єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Таким чином, у контексті обставин цієї справи, визнання оскаржуваних актів - актами індивідуальної дії залежить від того, чи були вони прийняті субєктом, який виконував делеговані владні управлінські функції, а також чи були ці функції делеговані у передбачений законодавством спосіб.

При цьому, владних характер таких функцій полягає в їх реалізації на підставі власного, одностороннього волевиявлення, внаслідок чого для протилежного субєкта виникають правові наслідки.

Проте, з доданих до позовної заяви документів, зокрема, Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 23.07.2018, о 11 год. 50 хв. на приватному підприємстві "Явір -2000", код ЄДРПОУ 31175036, форми Н-5 від 28.11.2018 та акту №1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом від 28.11.2018 форми Н-1, вбачається, що вказані акти встановлюють обставини нещасного випадку. Правові наслідки для визначених в актах осіб не встановлені.

Захист прав, свобод та інтересів працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, здійснюється у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини другої статті 36 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування" від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці".

Пунктом 36 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232 передбачено, що спеціальне розслідування нещасних випадків, що спричинили тяжкі наслідки, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого, проводиться за рішенням Держпраці або його територіальних органів залежно від характеру і ступеня тяжкості травми.

Згідно з пунктом 54 цього ж Порядку, у разі надходження від роботодавця, робочого органу Фонду, представника профспілки, потерпілого або члена його сім'ї чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, скарги або їх незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин і причин настання нещасного випадку керівник Держпраці або його територіального органу з метою забезпечення об'єктивності проведення спеціального розслідування має право призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування нещасного випадку спеціальною комісією в іншому складі, за результатами її роботи - скасувати акти за формою Н-5 і Н-1, притягти до відповідальності посадових осіб підприємства та органів Держпраці, які порушили вимоги цього Порядку.

Рішення спеціальної комісії в іншому складі щодо результатів повторного (додаткового) спеціального розслідування обставин і причин настання нещасного випадку може бути оскаржено лише у судовому порядку.

Наведене в сукупності свідчить про те, що оскаржуючи акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 23.07.2018, о 11 год. 50 хв. на приватному підприємстві "Явір -2000", за формою Н-5 від 28.11.2018 та акт №1 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за формою Н-1 від 28.11.2018, який затверджений 06.12.2018 першим начальником Управління Держпраці у Полтавській області ОСОБА_1, позивач намагається по суті вирішити спір приватного характеру щодо встановлення певного юридичного факту, який не пов'язаний із вимогою вирішити публічно-правовий спір, зокрема, в частині встановлення факту відсутності підстав вважати нещасний випадок таким, що повязаний з виробництвом.

Для вирішення цієї справи необхідно вирішити спір про встановлення фактів нещасного випадку, який не відноситься до компетенції адміністративного суду.

В той же час, частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, випливають виключно з приватно - правових відносин, тобто спір між ними виник не у звязку із виконанням або невиконанням субєктом владних повноважень публічно владних управлінських функцій, в тому числі, делегованих.

Відсутність доказів, що спеціальна комісія для розслідування нещасного випадку, створена відповідачем, виконувала делеговані публічно владні управлінські функції спростовує доводи позивача, викладені у позовній заяві, щодо того, що оскаржувані акти є актами індивідуальної дії субєкта владних повноважень та, як наслідок, такий спір не є публічно-правовим.

Таким чином, з урахуванням приписів Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування", Закону України "Про охорону праці", положень Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1232, яким врегульоване вказані питання, спір у справі між сторонами виник поза межами публічно-правових правовідносин, а отже віднесений до юрисдикції місцевого загального суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 вищезгаданої Конвенції.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною шостою статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен розяснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

За таких підстав та з урахуванням того, що спір між сторонами виник не у звязку з виконанням або невиконанням субєктом владних повноважень публічно владних управлінських функцій та не віднесений до юрисдикції Полтавського окружного адміністративного суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Суд вважає за необхідне розяснити позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції відповідного місцевого загального суду.

Згідно з частиною першою статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно пункту 3 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом, сплатив судовий збір у сумі 1921,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №384 від 28.02.2019.

З огляду на обставини оплати позивачем судового збору та відсутності підстав, котрі згідно з законом унеможливлюють його повернення, суд вважає за необхідне повернути сплачену суму судового збору.

Керуючись статтями 160-162, частинами 1, 6 статті 170, статтею 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом приватного підприємства "Явір-2000" до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування акту.

Розяснити приватному підприємству "Явір-2000", що повторне звернення до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом з тих самих підстав, з тим самим предметом та до того самого відповідача - не допускається.

Розяснити приватному підприємству "Явір-2000", що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції відповідного місцевого загального суду.

Повернути з Державного бюджету України приватному підприємству "Явір-2000" () сплачений судовий збір, відповідно до платіжного доручення №384 від 28.02.2019 в сумі 1921,00 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна гривня).

Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом п'ятнадцяти днів, з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Г.В. Костенко