Справа № 587/2972/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 р.Справа № 587/2972/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Калитки О. М. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 16.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Дашутін І.В., вул. Академічна, 13, м. Суми, Сумська, 40000, повний текст складено 16.01.19 року по справі № 587/2972/18

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти № 4 1 батальйону лейтенант поліції Управління патрульної поліції в Сумській області ОСОБА_2

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Сумського районного суду Сумської області з адміністративним позовом до Інспектора роти № 4 1 батальйону лейтенант поліції Управління патрульної поліції в Сумській області ОСОБА_2, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Інспектора роти № 4 1 батальйону лейтенант поліції Управління патрульної поліції в Сумській області ОСОБА_2

- скасувати постанову складену Інспектором роти № 4 1 батальйону лейтенант поліції Управління патрульної поліції в Сумській області ОСОБА_2 про накладання на нього адміністративного стягнення від 11 грудня 2018 року.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що вважає оскаржувану постанову про притягнення до адміністративної відповідальності безпідставною, протиправною та такою, що порушує його права, свободи та інтереси.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 16.01.2019 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 1 бат. лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Сумській області ОСОБА_2 про скасування постанови за безпідставністю позовних вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 268 КАС України, учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 11 грудня 2018 року о 09 год. 21 хв. в м.Суми по вул. Харківська ОСОБА_3 керував транспортним засобом номерний знак НОМЕР_1 і перевозив пасажирів більше ніж дозволено технічними характеристиками транспортного засобу, чим порушив п.п. 21.1 ПДР України та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121-2 КУпАП.

У звязку з допущеним позивачем адміністративним правопорушенням працівниками поліції була винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в доход держави в розмірі 170 гривень.

Зазначені обставини підтверджуються копією постанови про накладення адміністративного стягнення від 11 грудня 2018 року (арк.с.4).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обовязок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - ОСОБА_4 №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 121-2 КУпАП перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також перевезення водіями транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.21.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення.

При цьому, Правила дорожнього руху встановлюють вимоги до пасажирів, які повинні, зокрема: сидіти або стояти (якщо це передбачено конструкцією транспортного засобу) в призначених для цього місцях, тримаючись за поручень або інше пристосування; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху (п.5.2 ПДР).

Крім того, згідно п.27 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176, у салоні автобуса розміщується така інформація, зокрема: загальна пасажиромісткість із зазначенням окремо кількості місць для сидіння пасажирів.

В розумінні цих Правил пасажиромісткість - передбачена технічною характеристикою транспортного засобу та визначена у реєстраційних документах кількість місць для перевезення пасажирів у транспортному засобі.

Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту і Правила дорожнього руху визначають, що транспортні засоби, які використовуються для перевезення пасажирів, повинні відповідати вимогам безпеки, охорони праці та екології, державним стандартам, мати відповідну ліцензійну картку, знаходитися в належному технічному і санітарному стані і бути укомплектованими відповідно до вимог Правил дорожнього руху.

Отже, кількість пасажирських сидячих і стоячих місць вказана в реєстраційних документах транспортного засобу і залежить від моделі самого транспортного засобу.

Перевезення водіями транспортних засобів пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу, є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 121-2 КУпАП.

У свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік джерел яких наведено в ст.251 КУпАП.

В спірному випадку відповідач встановлений ним факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджує наданим суду відеозаписом.

Особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов'язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

За змістом ст. 31 Закону України Про національну поліцію, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 цього Закону, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Як вбачається з матеріалів справи, докази дотримання умов, передбачених ч. 2 ст. 40 Закону України Про національну поліцію, відсутні.

З матеріалів справи не вбачається який саме засіб відео фіксації був використаний. Тобто відсутні докази відповідності фіксації і ч. 1 ст. 40 Закону України Про поліцію.

Також, колегія суддів зауважує, що з відеозапису наданого відповідачем не вбачається факт перевезення позивачем пасажирів понад кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить зазначення ні кількість місць, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу, яким керував позивач у момент його зупинки відповідачем, ні фактичну кількість пасажирів, які знаходилися в транспортному засобі в момент його зупинки.

Таким чином, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх висновків про наявність порушення позивачем п.21.1 Правил дорожнього руху.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Сумського районного суду Сумської області від 16.01.2019 року по справі № 587/2972/18, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 268, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 16.01.2019 року по справі № 587/2972/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора роти № 4 1 батальйону лейтенант поліції Управління патрульної поліції в Сумській області ОСОБА_2 про скасування постанови задовольнити.

Визнати дії Інспектора роти № 4 1 батальйону лейтенант поліції Управління патрульної поліції в Сумській області ОСОБА_2 щодо складання постанови серії ЕАВ № 787810 від 11.12.2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-2 КУпАП незаконними.

Скасувати постанову серії ЕАВ № 787810 від 11.12.2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121-2 КУпАП..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6