Справа № 240/1302/19
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
29 березня 2019 року м. Житомир справа №240/1302/19
категорія 105000000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попової О. Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,
ІСТОРІЯ СПРАВИ
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
1. ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції "Про стягнення з боржника виконавчого збору" від 19 листопада 2015 року ВП №49311537.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що правові підстави для стягнення з позивача виконавчого збору відсутні, а тому постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції "Про стягнення з боржника виконавчого збору" від 19 листопада 2015 року ВП №49311537 є протиправною та підлягає скасуванню.
2. Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із проведенням судового засідання та викликом (повідомленням) учасників справи, в порядку, визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Розгляд справи у відкритому судовому засіданні призначено на 28 жовтня 2019 року о 14:00.
3. 25 березня 2019 року до відділу документального забезпечення суду у порядку, визначеному частиною першою статті 261 КАС України та у строк, встановлений ухвалою суду від 18 березня 2019 року, надійшов відзив на позовну заяву вих. №3.2/4691 від 25 березня 2019 року (том І, а.с. 56-57).
4. В судове засідання, призначене на 28 березня 2019 року о 14:00 прибула представник третьої особи, перед початком судового засідання подала до відділу документального забезпечення суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.
Позивач в судове засідання не прибув, надіслав на офіційну електронну поштову адресу суду клопотання, відповідно до змісту якого заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить провести розгляд справи за відсутності позивача.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про причини неявки та їх поважність суду не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлений належним чином.
Керуючись приписами частини третьої статті 194, частини дев'ятої статті 205, частини четвертої статті 229 КАС України, суд вважає за можливе провести розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами.
Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною п'ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
5. Як встановлено зі змісту позовної заяви, заявлені вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова позивачу не направлялась у встановленому законом порядку.
Вказує, що внаслідок не направлення спірної постанови позивач не був ознайомлений із правовими наслідками відсутності добровільного виконання судового рішення у встановлений державним виконавцем строк, а також був позбавлений можливості надати докази добровільного виконання судового рішення.
Наголошує, що спірна постанова винесена в порушення норм законодавства та без урахування фактичних обставин справи, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.
6. Відповідно до змісту відзиву на позовну заяву вих. №3.2/4691 від 25 березня 2019 року, Коростенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні за безпідставністю.
Зазначає, що доводи позивача щодо не направлення суб'єктом владних повноважень спірної постанови не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що як про можливість та строки добровільного виконання судового рішення, так і про правові наслідки невиконання судового рішення у добровільному порядку у встановлений державним виконавцем строк, позивача було повідомлено разом із надісланням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Наголошує, обов'язок повідомляти про обставини добровільного виконання судового рішення в межах виконавчого провадження покладений на боржника, однак, такі дії не були вчинені позивачем у встановлений законодавством строк. Підкреслює, що стягнення з боржника виконавчого збору також є обґрунтованим зважаючи на обсяг вчинених державним виконавцем виконавчих дій.
Враховуючи вищевикладене зазначає, що Коростенський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області при винесенні постанови "Про стягнення з боржника виконавчого збору" від 19 листопада 2015 року ВП №49311537 діяв у межах, на підставі та в порядку, визначеному чинним законодавством.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
7. Статтею 129-1 ОСОБА_2 України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Положеннями статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною четвертою статті 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
9. ПАТ "УкрСиббанк" зверталось до начальника відділу Державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції із заявою вих. №2709/15 від 22 жовтня 2015 року щодо пред'явлення виконавчого листа №279/7209/14-ц від 10 вересня 2015 року до примусового виконання (том І, а.с. 68-69).
10. Державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4 винесено постанову "Про відкриття виконавчого провадження" від 11 листопада 2015 року ВП №49311537 щодо примусового виконання виконавчого листа №279/7209/14-ц, виданого Коростенським міськрайонним судом Житомирської області 10 вересня 2015 року.
Пунктом 2 резолютивної частини вказаної постанови боржника самостійно сплатити борг та пред'явити до відділу ДВС платіжні документи до 18 листопада 2015 року.
Крім того, згідно з пунктом 3 резолютивної частини постанови від 11 листопада 2015 року ВП №49311537 боржнику повідомлено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк, боржника зобов'язано виконати рішення у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних із провадженням виконавчих дій.
У відповідності до пункту 5 резолютивної частини даної постанови боржнику роз'яснено, що сторони виконавчого провадження мають право знайомитися із матеріалами виконавчого провадження, унесеними до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (том І, а.с. 86).
Вказана постанова була направлена позивачу супровідним листом від 11 листопада 2015 року (том І, а.с. 85).
11. У зв'язку із відсутністю відомостей про добровільне виконання рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 травня 2015 року, старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4 винесено постанову "Про стягнення з боржника виконавчого збору" від 19 листопада 2015 року ВП №49311537 щодо стягнення із позивача виконавчого збору у розмірі 94 742,19 грн (том І, а.с. 42).
Вказана постанова також була направлена позивачу, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією супровідного листа (том ІІ, а.с. 78).
Вказаний лист було подано до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області разом із заявою від 23 серпня 2017 року (том І, а.с. 184).
Не погоджуючись із винесенням спірної постанови та вважаючи її протиправною, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
13. У відповідності до статті 8 ОСОБА_2 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.
Частиною другою статті 19 Основного Закону визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_2 та законами України.
14. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку на момент винесення спірної постанови визначалися Законом України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).
Частиною першою статті 1 Закону №606-XIV встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Положеннями статті 2 Закону №606-XIV закріплено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці). За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, або у разі виконання зведеного виконавчого провадження у встановленому Міністерством юстиції України порядку можуть утворюватися виконавчі групи, до складу яких включаються державні виконавці одного або кількох органів державної виконавчої служби. Постановою директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України або начальника управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, Головного управління юстиції в області, містах Києві та Севастополі на керівника групи можуть покладатися права і повноваження у виконавчому провадженні, встановлені цим Законом, для начальників відділів примусового виконання рішень та заступників начальників районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції - начальників відділів державної виконавчої служби (далі - начальники відділів).
Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону №606-XIV у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами.
Згідно з частиною першою статті 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Приписами частини другої статті 11 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.
Частиною п'ятою статті 12 Закону №606-XIV встановлено, що сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.
Згідно з частиною першою статті Закону №606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; 4) в інших передбачених законом випадках.
Відповідно до частини першої статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Положеннями частини другої статті 25 Закону №606-XIV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Приписами частини першої статті 27 Закону №606-XIV визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 28 Закону №606-XIV встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 82 Закону №606-XIV рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").
ОЦІНКА СУДУ
15. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи спірну постанову на відповідність частині другої статті 2 КАС України, суд зазначає наступне.
Відповідно до змісту позовної заяви, заявлені вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана постанова позивачу не направлялась у встановленому законом порядку та внаслідок не направлення спірної постанови позивач не був ознайомлений із правовими наслідками відсутності добровільного виконання судового рішення у встановлений державним виконавцем строк, а також фактично був позбавлений можливості надати докази добровільного виконання судового рішення.
Суд критично ставиться до доводів позивача щодо не направлення постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції "Про стягнення з боржника виконавчого збору" від 19 листопада 2015 року ВП №49311537 та зазначає, що спірну постанову відповідачем було направлено на адресу позивача у встановленому законом порядку, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією супровідного листа (том ІІ, а.с. 78).
Крім того, відповідачем на виконання положень частини другої статті 25 Закону №606-XIV у постанові "Про відкриття виконавчого провадження" від 11 листопада 2015 року ВП№49311537 було зазначено обов'язок боржника самостійно сплатити борг та пред'явити до відділу ДВС платіжні документи до 18 листопада 2015 року.
Крім того, згідно з пунктом 3 резолютивної частини постанови від 11 листопада 2015 року ВП№49311537 боржнику було повідомлено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк, боржника зобов'язано виконати рішення у примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних із провадженням виконавчих дій.
У відповідності до пункту 5 резолютивної частини даної постанови боржнику також було роз'яснено, що сторони виконавчого провадження мають право знайомитися із матеріалами виконавчого провадження, унесеними до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (том І, а.с. 86).
Вказана постанова була направлена позивачу супровідним листом від 11 листопада 2015 року (том І, а.с. 85).
Таким чином, доводи позивача в частині щодо не повідомлення відповідачем про наслідки відсутності добровільного виконання судового рішення у встановлений державним виконавцем строк не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
16. Суд також враховує, що лист-повідомлення Коростенського відділення №67 Житомирського Регіонального Управління Київського департаменту АТ "УкрСиббанк" вих. №31 від 14 липня 2017 року (том І, а.с. 185) було подано до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області разом із відповідною заявою лише 23 серпня 2017 року (том І, а.с. 184).
Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова винесена у відповідності до частини першої статті 27, частини першої статті 28 Закону №606-XIV.
Крім того, суд також погоджується із доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву та наголошує, що виконавчий збір стягується також і тоді, коли виконавчий документ виконано добровільно вже під час примусового його виконання незалежно від того, чи вживав державний виконавець заходів щодо примусового виконання документа. Виконання виконавчих документів після закінчення строку для добровільного їх виконання не звільняє боржника від сплати виконавчого збору.
Позиція суду також узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 січня 2019 року у справі №370/2400/16-а, які відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС України, статті 13 Закону №1402-VIII є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
17. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені ОСОБА_2 та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що постанова державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції "Про стягнення з боржника виконавчого збору" від 19 листопада 2015 року ВП№49311537 прийнята з дотриманням частини другої статті 19 ОСОБА_2 України та відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України.
18. Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачем на виконання вимог частини другої статті 77 КАС України та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано, а позивачем не доведено протиправність постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції "Про стягнення з боржника виконавчого збору" від 19 листопада 2015 року ВП№49311537, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 2, 77, 78, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 29 березня 2019 року.

Суддя О.Г. Попова