Справа № 308/1549/19
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2787/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Онишкевича Т. В., Шевчук С. М.,

за участю секретаря судового засідання Джули В. М.,

представника відповідача адвоката Курільця А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2019 року у справі № 308/1549/19 (рішення ухвалено судом у складі головуючого судді Лемак О. В. у м. Ужгород о 16:12 год) за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення,

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2019 року Військова частина НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернулася в суд з адміністративним позовом до громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 , в якому просить затримати відповідача з метою його ідентифікації та забезпечити видворення за межі території України.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України у Словаччину, а на території України перебуває без законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України, відтак, підлягає видворенню за межі території України.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2019 року позов задоволено, вирішено затримати громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України на строк шість місяців.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, а провадження у справі закрити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при вирішенні справи суд першої інстанції не звернув уваги на закінчення строку його адміністративного затримання о 1:20 год 12 лютого 2019 року. Зазначає, що суд позбавив його права на ознайомлення з матеріалами справи, надання пояснень чи доказів, користуватись правовою допомогою.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Представники позивача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 лютого 2019 року о 01:30 год громадянин Республіки Ірак ОСОБА_1 затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» відділення інспекторів прикордонної служби «Паладь Комарівці» на напрямку 329 п/зн при спробі незаконного перетину державного кордону з України у Словацьку Республіку.

Згідно з протоколом про адміністративне затримання відповідача від 09 лютого 2019 року у нього відсутні документи, які посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України.

11 лютого 2019 року Чопським прикордонним загоном Західного регіонального управління Прикордонної служби України прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 , з покликанням на те, що останній перебуває на території України незаконно, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати йому допомогу у поверненні до країни походження та достатніх коштів для повернення до країни походження або внесення застави не має.

Листом від 11 лютого 2019 року № 81/207 Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Прикордонної служби України повідомив посла Республіки Ірак в Україні про затримання громадян Іраку, зокрема, відповідача, та звернувся з клопотанням про їх ідентифікацію.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, був затриманий при спробі незаконного перетину кордону, а тому з огляду на відсутність в нього документів на право виїзду з України, підлягає затриманню з метою ідентифікації та забезпечення видворення.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені положеннями статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Таким чином, заходи, визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України можуть бути застосовані до іноземця чи особи без громадянства, зокрема, за наявності двох умов: вчинення такою особою порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, а також відсутність в неї документа, що дає право на виїзд з України. Відсутність хоча б однієї із цих умов є підставою для відмови в задоволенні позову про застосування цих заходів.

Як встановлено з матеріалів справи, на момент затримання відповідача у зв`язку з порушенням ним законодавства України з прикордонних питань, у нього були відсутні документи, які посвідчують особу та відомості про законний в`їзд і подальше законне перебування на території України.

Оскільки відповідач порушив законодавство України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України у Словацьку Республіку і не має документів, які посвідчують особу, та не надав суду доказів про своє законне перебування на території України, то є підстави для затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Додатково апеляційний суд зазначає, що відповідно до пункту 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до пункту "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У пункті 103 Рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа Анатолій Руденко проти України", яке стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин.

Слід зазначити, що пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Покликання скаржника на незабезпечення судом першої інстанції реалізації його процесуальних прав при розгляді даної справи, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки з журналу судового засідання від 12 лютого 2019 року та з дослідженого апеляційним судом в судовому засіданні звукозапису вбачається, що відповідач був присутній у судовому засіданні під час розгляду справи з перекладачем, а відповідно розумів мову судочинства, однак, жодних клопотань не заявляв.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 289, 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Ірак ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 лютого 2019 року у справі № 308/1549/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Т. В. Онишкевич
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 27 березня 2019 року.