Справа № 154/750/19
Суддя: Вітер І. Р.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Корніюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Національної поліції у Волинській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та визнання протиправними дій поліцейського,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 07 березня 2019 року звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з адміністративним позовом до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_2 про скасування постанови серії НК № 591434 від 27 лютого 2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень, а також визнання дій поліцейського протиправними.

За змістом оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 о 16 годині 40 хвилин 27 лютого 2019 року на автодорозі «Н-22 сполученням Устилуг-Луцьк-Рівне 20 км» керував автомобілем марки «Опель Астра», реєстраційний номер НОМЕР_1, із швидкістю 73 км/год., при цьому перевищив встановлення обмеження швидкості руху транспортних засобів у населеному пункті на 13 км/год., чим порушив п.п.12.4 Правил дорожнього руху.

Позивач у своїй заяві, погодившись із фактом керування вказаним автомобілем у зазначений час, повністю заперечив місце вчинення правопорушення, а також факт перевищення ним допустимої швидкості. Зазначив, що водії, які рухались на зустріч блиманням фар попередили його про знаходження попереду екіпажу поліції, а тому він звернув увагу на швидкість автомобіля та дотримувався допустимої межі. Не дивлячись на це, у селі Березовичі Володимир-Волинського району Волинської області поліцейські його зупинили та без демонстрації доказів правопорушення, відверто проігнорувавши його пояснення і заперечення склали оскаржувану постанову. Оскільки не згідний із суттю правопорушення, просить її скасувати та визнати дії поліцейського протиправними.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 березня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити її судовий розгляд за правилами ст.286 КАС України з повідомленням учасників справи відповідно до ст. 268 КАС України у відкритому судовому засіданні, яке призначено на 14 годину 00 хвилин 15 березня 2019 року. Цією ж ухвалою з ініціативи суду залучено до справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Національної поліції у Волинській області, яке зобовязано в строк до 15 березня 2019 року подати до суду матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.122 КУпАП за оскаржуваною ним постановою.

У призначене судове засідання позивач не зявився, однак від його представника надійшло клопотання про розгляд справи за матеріалами справи у їх відсутність.

Відповідач поліцейський роти № 2 батальйону управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомила, правом подачі відзиву щодо позову не скористалась, інших заяв, зокрема про відкладення засідання, до суду не подала.

У відповідності до ч.3 ст.159 КАС України, неподання відповідачем, який є субєктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин кваліфікується судом як визнання позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Національної поліції у Волинській області правом участі в судовому засіданні не скористалось. До суду пояснень чи інших заяв третьої сторони з приводу позову або поважності причин неявки не надходило. Матеріали справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення на від ГУНП у Волинській області на виконання ухвали Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 березня 2019 року не подало.

Відтак, зважаючи на віднесення вказаної категорії справ до термінових, керуючись положеннями ст.ст.205, 268, 286 КАС України, суд розглянув її без участі сторін за наявними матеріалами.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, у звязку з неявкою сторін в судове засідання, розгляд справи здійснений без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні правовідносини та норми, якими вони регулюються

У відповідності до ч.1 ст.122 КУпАП, до адміністративної відповідальності притягуються особи за вчинення ними, зокрема, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII зобов'язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно пп. 12.4 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто закон розглядає протиправну дію (бездіяльність), вчинену певною особою, як адміністративний проступок лише в тому випадку, якщо має місце вина цієї особи, якщо вчинене було здійснено навмисно або з необережності.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплений у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

На підставі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень збоку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних, управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Всебічне, повне й об'єктивне з'ясування обставин справи вимагає від уповноваженого органу (посадової особи) насамперед повного дослідження доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні (ст. 251 КУпАП), здійснити всебічну й неупереджену оцінку цих доказів (ст. 252 КУпАП), встановити наявність обставин, що пом'якшують (ст. 34 КУпАП) чи обтяжують (ст. 35 КУпАП) відповідальність, зясувати чи здійснюється провадження в межах строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), з'ясувати чи заподіяно майнову шкоду вчиненим правопорушенням, чи є можливість передати матеріали справи на розгляд громадських організацій чи звільнити від відповідальності через малозначність правопорушення (статті 21, 22 КУпАП).

Оскаржуваною постановою серії НК № 591434 від 27 лютого 2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, було встановлено, що позивач ОСОБА_3 о 16 годині 40 хвилин 27 лютого 2019 року на автодорозі «Н-22 сполученням Устилуг-Луцьк-Рівне 20 км» керував автомобілем марки «Опель Астра», реєстраційний номер НОМЕР_1, із швидкістю 73 км/год., при цьому перевищив встановлення обмеження швидкості руху транспортних засобів у населеному пункті на 13 км/год., чим порушив п.п.12.4 Правил дорожнього руху, у звязку з чим його було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Жодного доказу вчинення ОСОБА_3 вказаного адміністративного правопорушення до суду подано не було.

Згідно ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідач не представив суду жодного доказу в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, у звязку з чим суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому є всі підстави вважати, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам Закону, прийняте без врахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідно ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У відповідності до ч.3 ст.186 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність субєкта владних повноважень на відповідність закріпленим КАС України критерієм, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за наявними критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпечені ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу, в даному випадку відповідача в справі.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) субєкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Ухвалюючи рішення в даній справі суд приймає до уваги відсутність підстав для закриття провадження, передбачених ч.1 ст.247 КУпАП, в тому числі й те, що на момент розгляду справи не закінчились строки розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачені ст.38 цього Кодексу.

Разом з тим суд приймає до уваги і те, що позбавлений можливості надіслати справу на новий розгляд до Головного управління Національної поліції у Волинській області, оскільки така справа до суду надана не була, а тому приходить до висновку, що надіслання вказаному субєкту владних повноважень даної ухвали буде достатнім для нового розгляду та прийняття кінцевого рішення у справі про вчинення адміністративного правопорушення після скасування оскаржуваної постанови серії НК № 591434 від 27 лютого 2019 року.

З приводу позовних вимог про визнання протиправними дій поліцейського суд констатує наступне.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07 листопада 2015 року (далі - Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених деякими статями КУпАП, у тому числі ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників та адвоката.

Відповідно до п. 9 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до Наказу МВС від 07.11.2015 року № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі» - пунктом 4 розділу 1 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Однак, у відповідності до ч.5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 КУпАП, крім випадків коли порушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови про адміністративне правопорушення.

Проте, інспектором поліції ОСОБА_2 дана вимога законодавства повністю проігнорована, оскільки позивач оспорював під час складення постанови допущене порушення.

У звязку із порушенням поліцейським вказаних вимог Закону, суд прийшов тдо висновку про протиправність таких дій, а тому й необхідність задоволення позову і вцій частині.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 72, 77-78, 139, 241-246, 268, 286 КАС України, на підставі ст.ст. 8, 19, 62 Конституції України, ст.ст. 9, 10, 121, 251, 252, 256, 268, 280, 284 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Національної поліції у Волинській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії НК № 591434 від 27 лютого 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою було визнано винуватим та притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Визнати протиправними дії поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_2 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

На постанову суду протягом десяти днів з дня отримання її копії може бути подана апеляційна скарга до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 5 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Реквізити сторін:

1.позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_2, місце реєстрації та фактичного проживання: 44701, Волинська область, Володимир-Волинський район, с. Острівок, вул. Шкільна, 70;

2.відповідач: поліцейський роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_2, службова адреса: 43000, м. Луцьк, вул. Залізнична, 15;

3.третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Національної поліції у Волинській області, юридична адреса: Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 11, електронна адреса: .

Текст рішення складено 26 березня 2019 року.

Головуючий суддя: (підпис).

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер