Справа № 440/332/19
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/332/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Фрідманн Н.А.,

представника позивача - Пусана Є.В.,

представника відповідача - Федчун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство" Укркомцентр" до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

25 січня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство" Укркомцентр" (надалі - позивач або ТОВ "НВП "Укркомцентр") звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Полтавській області (надалі - відповідач) , якою просив визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Полтавській області від 26.12.2018 № ПЛ2747/584/АВ/П/1ПТ/2ПТ/ТД-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 1 005 210,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на не відповідність акту інспекційного відвідування нормам п. 2 Методики розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю), затвердженого постановою КМУ від 10.05.2018 № 342, у зв'язку з його не оприлюдненням на офіційному веб-сайті Державної служби України з питань праці, що на думку позивача свідчить про його незаконність, а також на порушення відповідачем Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013 № 509, оскільки оскаржувана постанова прийнята з порушенням десятиденного строку розгляду справи та з порушенням процедури повідомлення позивача про розгляд справи. Окремо позивач вказував на помилковість висновків інспектора праці щодо визначення суті правовідносин підприємства позивача із підрядниками ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 як трудових, оскільки ці правовідносини насправді були цивільними на підставі належно оформлених цивільно-правових угод.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 27.02.2019 на 09.00 год.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 клопотання позивача про забезпечення позову (т.1 а.с. 157-166) задоволено, забезпечено позов у справі № 440/332/19 шляхом зупинення дії постанови Управління Держпраці у Полтавській області від 26.12.2018 № ПЛ2747/584/АВ/П/1ПТ/2ПТ/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими особами на Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укркомцентр" про накладення штрафу в розмірі 1 005 210,00 грн. та зупинення стягнення на підставі даної постанови до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 440/332/19 (т.1 а.с. 167-168).

18.02.2019 через канцелярію суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву від Управління Держпраці у Полтавській області, де пояснено, що за результатом опрацювання наданих позивачем при проведенні інспектування цивільно-правових договорів із вищевказаними особами інспектор дійшов висновку, що оскільки їх предметами є послуги муляра та підсобного робітника, тобто процес праці, а не її кінцевий результат, то фактично мали місце трудові відносини, а не цивільно-правові. У зв'язку з тим, що трудові угоди із переліченими працівниками не укладалися, то було встановлено порушення позивачем трудового законодавства, за що на нього правомірно накладено штрафні санкції у розмірі встановленому законодавством. При цьому, відповідач посилався на аналогічні правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах по справах № 822/723/17 та 820/1432/17. Одночасно вказували на відсутність процедурних порушень з боку відповідача як порядку інспектування так і порядку накладення штрафів за порушення трудового законодавства. З урахуванням наведеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (т.1 а.с. 179-182).

27.02.2019 через канцелярію суду надійшла письмова відповідь позивача на відзив відповідача, де ТОВ «НВП «Укркомцентр» звертає увагу суду на безпідставність посилань відповідача у своєму письмовому відзиві на правову позицію Верховного Суду у справі № 822/723/17, оскільки обставини вищезгаданої справи не є тотожними з обставинами даної справи.

Додатково також представник позивача повідомляв, що постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.012019 провадження по справі № 537/6045/18 про притягнення до адміністративної відповідальності директора ТОВ «НВП «Укркомцентр» - Мухи С.А. за ч. 3 ст. 41 КЗпП України (за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору) закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (у зв'язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення). Підкреслював, що вищевказане провадження було порушено на підставі протоколу про адміністративне правопорушення № ПЛ2747/584/АВ/П/1ПТ від 03.12.2018 складений відповідачем за результатами того самого, що і по цій справі заходу державного нагляду (контролю) - інспекційного відвідування і на підставі того ж акту інспекційного відвідування від 30.11.2018 № ПЛ2747/584/АВ, з урахуванням тих же договорів та інших документів, що і в цій справі.

12.03.2019 через канцелярію суду надійшли від Управління Держпраці в Полтавській області письмові заперечення на відповідь на відзив позивача, де звернуто увагу суду на судову практику відносно процедурних порушень у процесі здійснення заходу контролю, відповідно до якої суб'єкт господарювання, який вважає порушеним порядок та підстави призначення заходу контролю щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. А так як допуск до проведення заходу контролю відбувся, то на думку відповідача, у подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень чинного законодавства, дотримання якого здійснюється контролюючими органами.

Ухвалою суду від 19.03.2019 за наслідками підготовчого засідання закрито підготовче провадження у даній справі, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 21.03.2019 на 14.00.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши вступні слова позивача і його представника, представника відповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази, судом встановлено такі обставини.

У період з 29.11.2018 по 30.11.2018 інспектором праці Управління Держпраці у Полтавській області Рогозіною Л.М. проведено відносно ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Укркомцентр» за місцезнаходженням у м. Кременчуці такий захід державного контролю за додержанням законодавства про працю як інспекційне відвідування, за наслідками якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, від 30.11.2018 № ПЛ2747/584/АВ (т.1 а.с. 186-201).

У розділі ІІІ вищевказаного акту інспекційного відвідування детально описано виявлене порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, що полягає у допуску працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Дане порушення було встановлене в ході опрацювання цивільно-правових договорів, наданих позивачем під час інспекційного відвідування.

Так, в акті зазначено, що в цивільно-правовому договорі від 12.07.2018 № 02-07-1, укладеного між ТОВ «НВП «Укркомцентр» (Замовник) в особі директора Мухи С.А., що діє на підставі Статуту, з однієї сторони і гр. ОСОБА_4 (Підрядник), з другої сторони уклали цей договір про наступне.

Замовник доручає, а Підрядник бере на себе зобов'язання на власний ризик своїми силами та засобами виконувати роботи з мурування стін середньої складності з цегли та дрібних блоків під штукатурку або розшивку швів одночасно із муруванням; виконувати мурування стін простої складності з одночасним облицюванням; виконувати мурування стін простої складності полегшеної конструкції; улаштувати перегородки з цегли, гіпсошлакових та інших плит; укладати сталеві елементи деталі у мурування; установлювати віконні та дверні балконні коробки і блоки, підвіконні дошки і плити; розшивати шви мурування, що виконане раніше; виконувати монтаж у кам'яних будовах залізобетонних балок, плит перекриття та покриття, перегородок сходових маршів, площадок, балконних плит, сходинок; виконувати монтаж вентиляційних блоків з 12 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити її (п. 1.1 Договору).

21.08.2018 було оформлено та підписано акт виконаних робіт за № 1 згідно цивільно-правового договору (підряду) від 12.07.2018 № 0207-1, в якому зазначено, що виконані роботи з мурування стін середньої складності та цегли та дрібних блоків під штукатурку, розшивка швів одночасно із муруванням та ціна - 5140,91 грн. Виплату коштів проведено по відомостям на виплату грошей, а саме № 25 від 22.08.2018, де проти прізвища ОСОБА_4 зазначена сума 1997,86 грн. та відомість № 26 від 22.08.2018 - сума 2140,56 грн. Підпис про тримання коштів в наявності.

12.07.2018 ОСОБА_4 проведено вступний інструктаж, про що свідчить підпис особи яку інструктують, та в графі «Професія, посада особи, яку інструктують» зазначена посада муляр.

Отже, за висновком ревізора, викладене може свідчити про те, що правовідносини між ТОВ «НВП «Укркомцентр» та ОСОБА_4 є трудовими, оскільки в договорі оговорений процес організації трудової діяльності, а не визначений певний обсяг робіт, який вимірюється в конкретних фізичних величинах, що повинно бути відображено в акті виконаних робіт, після підписання акту виконаних робіт дія договору не припинена, вступний інструктаж проводиться тільки для працівників підприємства, а не виконавцям за цивільно-правовим договором, а також виконавець не організовує свою роботу сам і не виконує її на власний розсуд. Робота, зазначена в акті виконаних робіт властива професії муляра.

Аналогічні договори підряду укладені між ТОВ «НВП «Укркомцентр» та громадянами ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Таких же висновків щодо існування фактично трудових правовідносин між позивачем та фізичною особою дійшов інспектор і в ході опрацювання цивільно-правового договору від 12.07.2018 № 0207-5, укладеного між ТОВ «НВП «Укркомцентр» (Замовник) в особі директора Мухи С.А., що діє на підставі Статуту, з однієї сторони і гр. ОСОБА_8 (Підрядник), з другої сторони, виходячи із такого.

Згідно п. 1.1 цього Договору Замовник доручає, а Підрядник бере на себе зобов'язання на власний ризик своїми силами та засобами виконувати підсобні та допоміжні роботи на будівельних майданчиках: навантажувати - розвантажувати, переміщати вручну або на візках (вагонетках) та штабелювати вантажі, які не потребують обережності, а також сипкі не пиловидні матеріали (пісок, щебінь, графій, сміття, деревина, тирса та інші відходи виробництва); очищати території, дороги, під'їздні шляхи; прибирати будівельні майданчики та санітарно - побутові приміщення з 12 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити її.

В п. 2.1 «Порядок оплати та порядок здачі виконаних робіт» зазначено, що за виконані роботи Замовник сплачує Підряднику винагороду у розмірі 3580,00 грн.

21.08.2018 було оформлено та підписано акт виконаних робіт за № 1 згідно цивільно-правового договору (підряду) від 12.07.2018 № 0207-5, в якому зазначено, що виконані підсобні роботи на будівельному майданчику: навантаження, розвантаження, переміщення будівельних матеріалів та ціна 5075,00 грн. Виплату коштів проведено по відомостям на виплату грошей, а саме № 25 від 22.08.2018, де проти прізвища ОСОБА_8 зазначена сума 1972,25 грн. та відомість № 26 від 22.08.2018 - сума 2113,12 грн. Підпис про тримання коштів в наявності.

12.07.2018 ОСОБА_8 проведено вступний інструктаж, про що свідчить підпис особи яку інструктують, та в графі «Професія, посада особи, яку інструктують» зазначена посада підсобний робітник.

Аналогічні договори підряду укладені між ТОВ «НВП «Укркомцентр» та громадянами ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_11 та ОСОБА_12.

Відповідно до статті 265 Кодексу законів про працю України за фактичний допуск до роботи найманого працівника без оформлення трудового договору встановлено штраф у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Враховуючи висновки інспектора праці у акті виїзного інспектування, що правовідносини між ТОВ «НВП «Укркомцентр» та переліченими вище 9 громадянами притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, начальником Управління Держпраці у Полтавській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 26.12.2018 № ПЛ2747/584/АВ/П/1ПТ/2ПТ/ТД-ФС, якою за порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України на ТОВ «НВП «Укркомцентр» накладено штраф у розмірі 1 005 210,00 грн. ((3723 грн. х 30) х 9) (т.1. а.с. 220-221).

З даною постановою позивач не погодився, у зв'язку з чим звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (надалі - Порядок № 295).

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

Підстави та порядок призначення інспекційного відвідування позивачем не оспорюються.

Пунктами 19, 20, 21 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об'єкта відвідування або його уповноваженим представником. Якщо об'єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід'ємною частиною.

Згідно п. 27 цього ж Порядку у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Згідно з частиною 1 статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до приписів частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною 4 статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, необхідною умовою для накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, є, зокрема, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Як слідує із змісту акту інспекційного відвідування від 30.11.2018 № ПЛ2747/584/АВ зафіксоване порушення позивачем ч. 3 ст. 24 КЗпП України встановлене інспектором праці в ході опрацювання цивільно-правових договорів, наданих позивачем під час інспекційного відвідування, з аналізу умов яких інспектор дійшла висновку, що правовідносини між позивачем та 9 вище переліченими громадянами є саме трудовими відносинам між роботодавцем та найманими працівниками.

Тобто у межах даних правовідносин спірним є питання оформлення правовідносин позивача із фізичними особами шляхом укладання саме цивільно-правових договорів (договорів підряду) та їх тлумачення посадовими органами Держпраці.

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до діючого законодавства виконання робіт, надання послуг особою може здійснюватися як на підставі трудового договору (ст. 21 КЗпП України), так і, зокрема, на підставі цивільно-правових угод.

Укладення трудового договору регулюється трудовим законодавством, зокрема, КЗпП України, а укладення цивільно-правового договору унормовано Цивільним кодексом України.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно частини 1 статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Частиною 1 статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 КЗпП України).

В свою чергу, загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається, правовідносини оформлюються договором.

Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 ЦК України).

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання, трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Аналіз вищезазначених норм закону, а також частини першої статті 837 ЦК України дозволяє дійти висновку, що головна відмінність договорів полягає у предметі.

У цивільно-правовому договорі роботодавця цікавить результат, отриманий внаслідок проведених робіт. Предметом трудових договорів є сам процес трудової діяльності працівника (посадові обов'язки, початок та закінчення робочого дня, тривалість перерви, надання щорічної відпустки, тощо).

Предметом трудового договору є процес праці - виконання роботи за певною спеціальністю, кваліфікацією, посадою, тобто виконання працівником певної трудової функції (ст 23 КЗпП). При цьому трудова функція, як правило, не передбачає будь-якого кінцевого результату.

Сторонами трудового договору є роботодавець та працівник. Працівник приймається на посаду для виконання певної роботи згідно конкретної кваліфікації, професії, посади із підпорядкуванням правилам внутрішнього трудового розпорядку.

Працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконанням іншим. Оплата праці гарантована. Заробітна плата виплачується регулярно у робочі дні, не рідше двох разів на місяць. Для підприємств, установ, організацій усіх форм власності є обов'язковими норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством, зокрема, щодо мінімального розміру заробітної плати, норм оплати, а також щодо гарантій для працівників на оплату відпусток та інших випадках.

Натомість у договорі підряду/ цивільно-правовій угоді будь-які гарантії при укладанні такого виду договору Цивільним кодексом не передбачені. За договором підряду одна сторона зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони. Предметом договору є кінцевий результат. Підрядник/виконавець робіт не зобов'язаний виконувати вимоги правил внутрішнього трудового розпорядку.

За договором підряду сторони рівноправні і замовник не зобов'язаний забезпечувати належні та безпечні умови праці (глави 61 та 63 ЦК). ЦК України не встановлює будь-яких вимог до замовника щодо створення безпечних і нешкідливих умов праці. Слід зазначити, що за цивільно-правовим договором працівник самостійно організовує процес роботи, сам виконує її та відповідає за неї. Працівник за договором такого характеру не наділений соціальними та трудовими гарантіями. Загальнообов'язкове державне соціальне страхування підрядників від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які призвели до втрати працездатності або загибелі, здійснюється добровільно. Договір підряду припиняється у зв'язку з виконанням обумовленої при його укладенні роботи, про що складається акт завдання-приймання, який підписується обома сторонами.

Вид оплати за трудовим договором - заробітна плата, при цьому її розмір не може бути менше мінімальної заробітної плати, а за цивільно - правовим договором вид оплати - винагорода, розмір якої не залежить від мінімальної зарплати та визначається в договорі.

Заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (стаття 94 КЗпП України, стаття 2 Закону України «Про оплату праці»).

Винагорода за цивільно-правовим договором не є заробітною платою.

На відміну від трудового договору винагорода по цивільно-правовому договору установлюється винятково за згодою сторін. Законодавством не передбачені обмеження в частині мінімального або максимального розміру винагороди й строки його надання. По цивільно-правовому договору оплачується не процес праці, а його кінцевий результат, який визначається по закінченню роботи й оформляється актом здавання - приймання виконаних робіт (наданих послуг), і оплата здійснюється на підставі цих актів.

Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпПУ та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг (підрядника) у цивільно-правових відносинах визначається в договорі за згодою сторін, а те, що ним не врегулюване - чинним законодавством України.

Матеріалами справи (т.1 а.с. 36-149) підтверджується, що ТОВ «НВП «Укркомцентр» із підрядниками ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 укладені типові за своєю формою та змістом цивільно-правові угоди, за умовами яких Замовник доручає, а Підрядники беруть на себе зобов'язання на власний ризик своїми силами та засобами виконувати роботи (з мурування стін середньої складності з цегли та дрібних блоків під штукатурку або розшивку швів одночасно із муруванням; виконувати мурування стін простої складності з одночасним облицюванням; виконувати мурування стін простої складності полегшеної конструкції; улаштувати перегородки з цегли, гіпсошлакових та інших плит; укладати сталеві елементи деталі у мурування; установлювати віконні та дверні балконні коробки і блоки, підвіконні дошки і плити; розшивати шви мурування, що виконане раніше; виконувати монтаж у кам'яних будовах залізобетонних балок, плит перекриття та покриття, перегородок сходових маршів, площадок, балконних плит, сходинок; виконувати монтаж вентиляційних блоків, а також роботи з підсобні та допоміжні роботи на будівельних майданчиках: навантажувати - розвантажувати, переміщати вручну або на візках (вагонетках) та штабелювати вантажі, які не потребують обережності, а також сипкі не пиловидні матеріали (пісок, щебінь, гравій, сміття, деревина, тирса та інші відходи виробництва); очищати території, дороги, під'їздні шляхи; прибирати будівельні майданчики та санітарно - побутові приміщення) з 12 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити ці роботи.

Пунктами 1.2, 1.3, 1.4 цих договорів визначено, що підрядники виконують роботу на власний ризик, самостійно організовують виконання робіт, визначають час виконання робіт на власний розсуд, не підпадають під дію Правил внутрішнього трудового розпорядку Замовника, самостійно несуть відповідальність за дотримання правил охорони праці та за проходження медичного огляду, не мають права на одержання допомоги і соціального страхування, не сплачують страхових внесків.

Пунктами 1.10 цих же договорів обумовлено, що ці договори не є трудовими, їх дія регулюється нормами цивільного законодавства.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 та 2.3 означених договорів обумовлена фіксована сума винагороди, умовою виплати якої визначено здача та приймання, що оформлюється підписанням сторонами та належного оформлення відповідних актів приймання - здачі виконаних робіт.

Позивачем також додано в додатках до позову Розрахунки обсягу та вартості робіт (послуг) в розрізі кожного із вищевказаних цивільно - правових договорів, у яких конкретизовані вид, обсяг, вартість робіт.

Факт виконання робіт оформлювався актами приймання - передачі, а оплата обумовленої договором винагороди здійснювалася на підставі цих актів, що не заперечувалося і відповідачем.

Таким чином, суд доходить висновку, що цивільно-правові угоди, укладені між позивачем та означеними особами не мають ознак трудового характеру.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідачем суду не надано доказів наявності законодавчо визначеної заборони позивачу щодо укладення вищезазначених договорів.

Пунктами 7.6 досліджуваних в ході інспектування цивільно-правових договорів обумовлено, що усі суперечки з приводу цього договору розглядаються в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно п. 6 ч.2 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи.

Тож у разі виникнення спору щодо правомірності укладеного договору (трудового, цивільного) зазначене питання має вирішуватися в судовому порядку за позовом особи, чиї права порушені.

Вказані рішення судів про визнання такого договору удаваним відсутні, а недійсність таких угод прямо не передбачена законом, тому твердження відповідача про намір приховати реально існуючі трудові відносини не ґрунтуються на вимогах закону.

Також суд зазначає, що жодних відомостей щодо непогодження фізичних осіб з укладенням цивільно-правових договорів в акті інспекційного відвідування не було зазначено, пояснення від фізичних осіб не відбиралися. На підставі чого суд робить висновок, що вказані договори укладено за вільним волевиявленням на розсуд сторін і погоджені ними.

Чинне законодавство України не містить обов'язкових приписів, у яких випадках сторони зобов'язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому вважає, що сторони договору (працедавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення трудових відносин, а тому вони на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

При цьому, слід зазначити, що зобов'язати підприємство та фізичну особу укласти трудовий договір, коли між ними фактично існують відносини іншого характеру, або ж визнати існуючий між ними договір недійсним не входить до компетенції та повноважень органів Держпраці.

Підставами для того, аби визнати, що особою оформленням цивільно-правових угод фактично приховані трудові відносини могли б бути встановлені інспекційним відвідуванням, в тому числі із пояснень самих працівників, зокрема, такі факти: систематичне виконання особою підрядника доручення посадових осіб суб'єкта господарювання, збіг обсягу обов'язків підрядника із колом обов'язків за відповідною посадою, які мали характер регулярної роботи, підпорядкування підрядників правилам внутрішнього трудового розпорядку, ознайомлення підрядників з посадовими інструкціями за певною посадою, включення їх в організаційну структуру підприємства позивача, облік робочого часу підрядників у відповідному табелі обліку робочого часу, збереження трудової книжки у роботодавця, отримання матеріальної допомоги та щомісячних виплат в режимі для виплати заробітної плати (не менше двох разів на місяць) тощо.

Як слідує із змісту акту інспекційного відвідування, вищевказаних фактів інспектором не встановлено.

За таких обставин суд погоджується із доводами позивача, що за змістом акту інспекційного відвідування відповідача від 30.11.2018 № ПЛ2747/584/АВ не наведено а ні аналізу характеру та змісту виконаної підрядниками роботи, а ні належної оцінки цивільно - правовим угодам, укладеним між позивачем та вищеназваними особами, як і правовідносинам, що між ними склалися.

Без належного аналізу суті правовідносин та укладених договорів між позивачем та вищевказаними викладачами висновки акту відповідача не ґрунтуються на нормах закону, тобто є безпідставними.

Інших підстав для формування спірного висновку в акті не наведено.

Санкція статті 265 Кодексу законів про працю України поширюється на посадових осіб органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винних у порушенні законодавства про працю.

Тобто чинним законодавством передбачено, що штрафні санкції є мірою відповідальності суб'єкта господарювання за порушення норм трудового законодавства, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків. Відповідальність обумовлюється винністю зазначених осіб у порушенні норм вказаного та невиконанні або неналежному виконанні покладених на них обов'язків.

Мета фінансової відповідальності роботодавця нерозривно пов'язана з принципом доцільності. Він полягає у відповідності обраного засобу впливу на правопорушника меті відповідальності, що, в свою чергу, вимагає індивідуалізації заходів залежно від ваги правопорушення, а також із врахуванням всіх обставин.

З огляду на зазначене суд погоджується із доводами позивача, що відповідач у даному випадку застосував суто формальний підхід у питанні притягнення позивача до відповідальності та використав свої владні управлінські функції з порушенням повноважень, наданих йому для цього законодавством.

Відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення не враховано всі обставини, які мали бути взяті ним до уваги для об'єктивного вирішення ситуації, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

Наведене є порушенням критеріїв правомірності рішень суб'єктів владних повноважень, визначених пунктами 1, 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

У зв'язку із вищенаведеним суд не вважає за необхідне надавати оцінку іншим доводам позивача щодо процедурних порушень, оскільки правового значення відносно предмету спору у контексті зазначеного це не матиме.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 132 КАС України).

Враховуючи, що при зверненні із даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 15 078 грн. 15 коп., то суд вважає за необхідне стягнути на користь ТОВ «НВП «Укркомцентр» за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 078 грн. 15 коп.

Також позивачем при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 576 грн. 30 коп. Оскільки дана заява була задоволена судом, то суд вважає за необхідне стягнути на користь ТОВ «НВП «Укркомцентр» за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області витрати зі сплати судового збору у розмірі 576 грн. 30 коп.

Згідно ч. 3 ст. 132 цього ж Кодексу до витрат, пов'язаних із розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, у разі недотримання розміру витрат на оплату адвоката вимозі співмірності (ч. 6 ст. 134 КАС України).

При цьому обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України)

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов'язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Представництво інтересів позивача ТОВ «НВП «Укркомцентр» у даній справі № 440/332/19 здійснювалося Пусаном Є.В. на підставі довіреності від 11.02.2019 (т.1 а.с. 175).

Пусан Євген Віталійович (свідоцтво №1106, видане на підставі рішення Полтавської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 04.11.2011 № 31 (т.1. а.с. 176) включений до Єдиного реєстру адвокатів України (http://erau.unba.org.ua/profile/12349), працює у складі адвокатського об'єднання «Декстро» (т.1 а.с. 230-232).

Судом встановлено, що між ТОВ «НВП «Укркомцентр» та адвокатським об'єднанням «Декстро» укладено договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.10.2018 № 03/18 (т.1 а.с. 233-237), умовами якого передбачено надання адвокатським об'єднанням на запит клієнта, зокрема таких видів правової (правничої) допомоги: складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів, зокрема, в судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства. Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019.

Відповідно до пунктів 7.1, 7.2 даного договору гонорар є формою винагороди адвокатського об'єднання за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової (правничої) допомоги уклієнту за цим договором. Порядок обчислення гонорару, його розмір, порядок його сплати, обсяг та перелік правової (правничої) допомоги визначається в Розрахунку вартості правової (правничої) допомоги, що є невід'ємною частиною цього договору за цінами, затвердженими адвокатським об'єднанням.

Згідно Розрахунку вартості правової (правничої) допомоги від 23.01.2019 адвокатським об'єднанням в рамках даної справи надано правову (правничу) допомогу в такому обсязі: 1) підготовка позовної заяви до ПОАС - 2100 грн., 2) ознайомлення з матеріалами справи - 600 грн., 3) представництво інтересів у суді першої інстанції (поза межами міста) у 2-х судових засіданнях - 4000 грн. Загальна сума розрахованого гонорару за цим Розрахунком визначена у розмірі 6 700 грн. (т.1 а.с. 238).

Умови оплати 100% передоплата.

На підтвердження фактичного виконання умов договору про надання правової допомоги та фактичної сплати ТОВ «НВП «Укркомцентр» адвокатському об'єднанню «Декстро» гонорару за надання послуг з професійної правничої допомоги до суду надано засвідчені належним чином копії:

- акта приймання - передачі наданих послуг від 19.03.2019 (т.2 а.с. 46);

- платіжного доручення від 05.02.2019 № 4662 (т.1 а.с. 240).

Факт ознайомлення представником позивача адвокатом Пусаном Є.В. підтверджуються матеріалами справи (т.1. а.с. 171).

Факт участі представника позивача адвоката Пусаном Є.В. у судових засіданнях 27.02.2019, 19.03.2019, 21.03.2019 підтверджується протоколами судових засідань, наявними у матеріалах справи.

Підсумовуючи вищевикладене, беручи до уваги розмір витрат на оплату адвокату та його співмірність зі складністю справи та виконаних адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також співмірністю з ціною позову (1 005 210,00 грн.) та значенням справи для сторони, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області на користь ТОВ "НВП "Укркомцентр" витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 6 700,00 грн.

Застосовані судом заходи забезпечення позову зберігають свою чинність до набрання даним судовим рішенням законної сили у порядку, встановленому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укркомцентр" (вул. Макаренка, 5, м. Кременчук, Полтавська область, 39621, ) до Управління Держпраці у Полтавській області (вул. Пушкіна, б. 119, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Полтавській області від 26.12.2018 № ПЛ2747/584/АВ/П/1ПТ/2ПТ/ТД-ФС, якою на Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство" Укркомцентр" накладено штраф в розмірі 1 005 210,00 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Укркомцентр" () за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області () витрати зі сплати судового збору у розмірі 15 078 грн 15 коп (п'ятнадцять тисяч сімдесят вісім гривень п'ятнадцять копійок), сплачений за подачу до суду адміністративного позову, витрати зі сплати судового збору у розмірі 576 грн 30 коп. (п'ятсот сімдесят шість гривень тридцять копійок), сплачений за подачу заяви про забезпечення позову, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 700,00 грн (шість тисяч сімсот гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Другого апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд у відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних Положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26 березня 2019 року.

Суддя Л.О.Єресько