Справа № 620/286/19
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2019 року м. Чернігів Справа № 620/286/19

Чернігівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Падій В.В., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» Міністерства юстиції України в особі начальника - підполковника внутрішньої служби Голуба Тараса Григоровича про визнання дій протиправними,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» Міністерства юстиції України в особі начальника - підполковника внутрішньої служби Голуба Тараса Григоровича (далі - ДУ «Менська виправна колонія (№91)») про визнання протиправними дій начальника ДУ «Менська виправна колонія (№91)» підполковника внутрішньої служби Голуба Тараса Григоровича з копіювання та розповсюдження конфіденційної інформації у вигляді ухвали Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 2035/5763/2012.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що відповідач, використовуючи свої службові повноваження, скориставшись доступом до ухвали Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 2035/5763/2012, що становить конфіденційну інформацію та належить позивачу, всупереч вимогам статті 21 Закону України «Про інформацію», статей 6, 19, 31, 32 Конституції України, скопіював та поширив її з власної ініціативи шляхом направлення 29.10.2018 за вих. № 16/3037 до Менського районного суду Чернігівської області, чим, на думку останнього, істотно порушив охоронювані законом права позивача.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 28.01.2019 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову.

Відповідачем, у встановлений судом строк, подано до суду відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити, зазначивши, що ухвала Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 2035/5763/2012 оголошувалась у відкритому судовому засіданні, є відкритою та її оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень. При цьому до ДУ «Менська виправна колонія (№91)» надійшов запит з Менського районного суду Чернігівської області щодо надання матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_1, належним чином засвідченої копії вироку суду першої інстанції, судових рішень апеляційної і касаційної інстанцій (у разі наявності), за якими засуджений відбуває покарання, а також копій ухвал, наявних в особовій справі. Враховуючи той факт, що вказана ухвала Верховного Суду надійшла до ДУ «Менська виправна колонія (№91)», то відповідачем 29.10.2018 було направлено її копію до Менського районного суду Чернігівської області, оскільки вона може вплинути на подальший розгляд справи.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що судові рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднюються без розкриття особистих даних, а розповсюджена відповідачем ухвала відносно позивача містить конфіденційну інформацію щодо особистих даних ОСОБА_1, при цьому дозволу на використання чи поширення вказаної інформації відповідачу позивач не надавав. Також зазначив, що запит, на який посилається відповідач, був виконаний останнім 19.09.2018 до прийняття Верховним Судом ухвали від 10.10.2018, а тому у ДУ «Менська виправна колонія (№91)» не було правових підстав для її копіювання та розповсюдження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що до ДУ «Менська виправна колонія (№91)» 25.10.2018 (вхідний №3643) надійшла копія ухвали Верховного Суду від 10.10.2018 у справі №2035/5763/2012 відносно, зокрема, позивача, для вручення останньої під розписку засудженому ОСОБА_1 (а.с.11-19).

Листом від 29.10.2018 №16/3037 відповідач копію отриманої для вручення позивачу ухвали Верховного Суду від 10.10.2018 направив до Менського районного суду Чернігівської області, який розглядав справу щодо можливості застосування до засудженого статті 81 Кримінального кодексу України (а.с.20).

Вважаючи дії відповідача щодо поширення конфіденційної інформації протиправними, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Так, частиною 1 статті 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з'ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (стаття 32 Конституції України).

Зазначеним вимогам Конституції України кореспондують положення чинного законодавства України, якими передбачено, що: збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац 2 частини 1 статті 302 Цивільного кодексу України); поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина 2 статті 14 Закону України від 01.06.2010 №2297-VI «Про захист персональних даних» (далі - Закон №2297-VI); конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частина 2 статті 21 Закону України від 02.10.1992 №2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон №2657-XII); розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина 2 статті 7 Закону України від 13.01.2011 №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI).

Отже лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя узгоджується із міжнародно-правовими актами.

Так, статтею 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції; органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8).

Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17).

За Цивільним кодексом України зміст права на недоторканність особистого і сімейного життя як одного з видів особистого немайнового права полягає в тому, що фізична особа вільно, на власний розсуд визначає свою поведінку у сфері свого приватного життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб та має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя (статті 270, 271, 301). Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав (частина 3 статті 269 Цивільного кодексу України).

Особистим життям фізичної особи є її поведінка у сфері особистісних, сімейних, побутових, інтимних, товариських, професійних, ділових та інших стосунків поза межами суспільної діяльності, яка здійснюється, зокрема, під час виконання особою функцій держави або органів місцевого самоврядування.

Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім'ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі України: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина 4 статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина 5 статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина 4 статті 7) та інше.

Суд виходить з того, що визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя неможливо, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб.

Інформацією про фізичну особу є відомості чи сукупність відомостей про таку особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (частина 1 статті 11 Закону №2657-ХII).

У свою чергу за порядком доступу інформація поділяється на відкриту та з обмеженим доступом (частина 1 статті 20 Закону №2657-ХII).

Відкритою є будь-яка інформація, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (частина 2 статті 20 Закону №2657-ХII). Зокрема, відкритою є публічна інформація, крім випадків, встановлених законом, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених законом (частина 1 статті 1 Закону №2939-VI).

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частини 1, 2 статті 21 Закону №2657-ХII).

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження (частина 2 статті 11 Закону №2657-ХII).

Конституційний Суд України в абзаці 1 пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30.10.1997 №5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані.

Отже перелік даних про особу, які визнаються як конфіденційна інформація, не є вичерпним.

Системний аналіз положень частин 1, 2 статті 24, частини 1 статті 32 Конституції України дає підстави суду вважати, що реалізація права на недоторканність особистого і сімейного життя гарантується кожній особі незалежно від статі, політичних, майнових, соціальних, мовних чи інших ознак, а також статусу публічної особи, зокрема державного службовця, державного чи громадського діяча, який відіграє певну роль у політичній, економічній, соціальній, культурній або іншій сфері державного та суспільного життя.

Аналогічна правова позиція висловлена Конституційним Судом України у рішенні від 20.01.2012 у справі №2-рп/2012 за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин 1, 2 статті 32, частин 2, 3 статті 34 Конституції України, який, даючи офіційне тлумачення частин 1, 2 статті 32 Конституції України, вважає, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім'ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім'ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

З ухвали Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 2035/5763/2012 випливає, що остання містить у собі, зокрема, відомості про персональні дані позивача, який може бути ідентифікований, а саме: щодо його адреси, дати і місця його народження, а також відомості, що відбувалися у його житті.

Як зазначив Конституційний Суд України, такі відомості про фізичну особу є конфіденційною інформацією, яка може бути поширена тільки за її згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Разом з тим, відповідачем не надано до суду як доказів на підтвердження згоди позивача на поширення вказаної інформації шляхом направлення ухвали Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 2035/5763/2012 до Менського районного суду Чернігівської області, так і доказів на підтвердження того факту, що вказана ухвала була поширена таким чином саме в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідач посилається у відзиві на позов на той факт, що ухвала Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 2035/5763/2012 була направлена до Менського районного суду Чернігівської області на запит останнього щодо надання матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_1

Водночас будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження отримання від Менського районного суду Чернігівської області вказаного запиту відповідач до суду не надав.

Суд враховує, що положення частини 2 статті 32 Основного Закону України передбачають вичерпні підстави можливого правомірного втручання в особисте та сімейне життя особи (в тому числі й тієї, яка займає посаду, пов'язану з функціями держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сім'ї). Такими підставами є: згода особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації стосовно неї, а також, у разі відсутності такої згоди, випадки, визначені законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Даючи офіційне тлумачення положень частин 1, 2 статті 32 Конституції України у системному зв'язку з частиною 2 статті 34 цієї Конституції, Конституційний Суд України дійшов висновку, що збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

В аспекті конституційного подання положення частин 1, 2 статті 32, частин 2, 3 статті 34 Конституції України слід розуміти так:

- інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною;

- збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому відповідач не довів суду правомірності своїх дій щодо поширення конфіденційної інформації стосовно позивача.

За наведених обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дій начальника ДУ «Менська виправна колонія (№91)» підполковника внутрішньої служби Голуба Тараса Григоровича з копіювання та розповсюдження конфіденційної інформації у вигляді ухвали Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 2035/5763/2012 та задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Суд відхиляє посилання відповідача у відзиві на позов на той факт, що ухвала Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 2035/5763/2012 оголошувалась у відкритому судовому засіданні, є відкритою та її оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскільки, у відповідності до частини 1 статті 7 Закону України від 22.12.2005 №3262-IV «Про доступ до судових рішень», у текстах судових рішень, що відкриті для загального доступу, не можуть бути розголошені такі відомості: 1) місце проживання або перебування фізичних осіб із

зазначенням адреси, номери телефонів чи інших засобів зв'язку, адреси електронної пошти, реєстраційні номери облікової картки платника податків, реквізити документів, що посвідчують особу, унікальні номери запису в Єдиному державному демографічному

реєстрі; 2) реєстраційні номери транспортних засобів; 3) номери банківських рахунків, номери платіжних карток; 4) інформація, для забезпечення захисту якої розгляд справи

або вчинення окремих процесуальних дій відбувалися у закритому судовому засіданні; 5) інші відомості, що дають можливість ідентифікувати фізичну особу. Такі відомості замінюються літерними або цифровими позначеннями.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що ухвалою суду від 28.01.2019 задоволено клопотання позивача та звільнено останнього від сплати судового збору за подання позову у даній справі, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 241, 243, 244-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» Міністерства юстиції України в особі начальника - підполковника внутрішньої служби Голуба Тараса Григоровича про визнання дій протиправними - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії начальника Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» Міністерства юстиції України - підполковника внутрішньої служби Голуба Тараса Григоровича з копіювання та розповсюдження конфіденційної інформації у вигляді ухвали Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 2035/5763/2012.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, через Чернігівський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Відповідач: Державна установа «Менська виправна колонія (№91)» Міністерства юстиції України в особі начальника - підполковника внутрішньої служби Голуба Тараса Григоровича, пр. Дружби, 5, смт. Макошино, Менський район, Чернігівська область, 15652, код ЄДРПОУ - 08731849.

Суддя В.В. Падій