Справа № 809/991/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2725/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом приватної фірми "ОСОБА_1 і К", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України до державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель провідного спеціаліста відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_1, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування припису, -

суддя в 1-й інстанції Микитюк Р. В.,

час ухвалення рішення 13.09.2018 року, 13: 57 год,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 18.09.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - приватна фірма "ОСОБА_1 і К" звернулась в суд з позовом до відповідачів - державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель провідного спеціаліста відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_1, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати припис від 29 травня 2018 року №372/0/92-18-ДК/0084Пр/03/01/-18.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2018 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_2 державну сільськогосподарську дослідну станцію Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 29 травня 2018 року № 372/0/92-18-ДК/0084Пр/03/01/-18.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що Президія НААН України не є тим органом, який відповідно до законодавства може надавати у користування земельні ділянки, вона може лише погодити вилучення чи надання земельних ділянок, а не безпосередньо здійснювати таку передачу. Враховуючи наведене, апелянт вважає, що Постанова Президії Національної академії аграрних наук України від 25 вересня 2014 року, згідно з якою ОСОБА_2 ДСДС передано 475, 5 га на території Великокамянської сільської ради, не є правоустановчим документом, який би підтверджував право постійного користування земельною ділянкою, яка є предметом оскаржуваного припису. Апелянт також звертає увагу на те, що ОСОБА_2 ДСДС не мала права укладати договір підряду на виконання будь-яких робіт на земельній ділянці площею 28,4163 га (кадастровий номер :02:005:2001), так як не є належним користувачем такої земельної ділянки, оскільки право користування у визначеному законом порядку за нею не зареєстроване. Враховуючи наведене, апелянт вважає, що вказаний договір є нікчемним правочином, що не потребує визнання його недійсним в судовому порядку, оскільки він є недійсним через невідповідність його вимогам закону. Крім того, помилковим є застосування у спірних правовідносинах висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року у справі № 5- рп/2005, оскільки у цьому рішенні йдеться про діюче право постійного користування громадянами; разом з тим у ОСОБА_2 ДСДС таке право не виникло, оскільки ні за нею, ні за іншими установами, правонаступником якої вона є, право користування у визначеному законом порядку не зареєстровано, а також немає будь-яких інших визначених законодавством, яке діяло за весь період існування ОСОБА_2 ДСДС, правоустановчих документів, які б свідчили про протилежне. Враховуючи наведене, вважає, що припис від 29 травня 2018 року №372/0/92-18-ДК/0084Пр/03/01/-18 є правомірним та скасуванню не підлягає. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що всі роботи на земельній ділянці земельної ділянки площею 28,4163 га. (кадастровий номер :02:005:2001) приватна фірма "ОСОБА_1 і К" проводила на підставі договору підряду від 19 грудня 2016 року №19/16/2, укладеного з ОСОБА_2 державною сільськогосподарською дослідною станцією Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, яка є фактичним землекористувачем зазначеної земельної ділянки та отримує результати сільськогосподарської діяльності, і про існування таких договірних відносин між приватною фірмою "ОСОБА_1 і К" та ОСОБА_2 державною сільськогосподарською дослідною станцією Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України позивач повідомляв Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача (апелянта) ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Інші учасники справи у судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача (апелянта), перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 квітня 2018 року державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель провідний спеціаліст відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_1 провів обстеження земельної ділянки та перевірку дотримання вимог земельного законодавства за обєктом земельних ділянок, що знаходяться на території с. Велика Камянка Пядицької сільської ради обєднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області, про що складено ОСОБА_4 обстеження земельної ділянки №372/0/92-18ДК/151/АО/10/01/-18 та ОСОБА_4 перевірки дотримання вимог земельного законодавства за обєктом земельної ділянки №372/0/92-18-ДК/374/АП/09/01/-18 від 18 квітня 2018 року.

Перевіркою встановлено, що земельна ділянка площею 28,4163 га. (кадастровий номер :02:005:2001), яка розташована на території с. Велика Камянка Пядицької сільської ради обєднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області, на момент обстеження самовільно зайнята шляхом товарного сільськогосподарського обробітку приватною фірмою "ОСОБА_1 і К".

На підставі вказаного акта Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області винесло постанову про накладення адміністративного стягнення від 29 травня 2018 року №372/0/92-18-ДК/0076По/08/01/-18, якою директора приватної фірми "ОСОБА_1 і К" - ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

16 травня 2018 року директор приватної фірми "ОСОБА_5 і К" - ОСОБА_5 надав письмові пояснення з приводу виявлених порушень, зокрема, вказав, що всі роботи, які здійснювались приватною фірмою "ОСОБА_5 і К" на земельній ділянці площею 28,4163 га. (кадастровий номер :02:005:2001), яка розташована на території с.Велика Камянка Пядицької сільської ради обєднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області проводились на підставі договору підряду №19/16/2 від 19 грудня 2016 року та додаткових угод до договору, відповідно до яких позивач як підрядник зобовязувався надати ОСОБА_2 державній сільськогосподарській дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України комплекс послуг та робіт в процесі виробництва сільськогосподарської продукції замовником на сільгоспугіддях замовника. Також зазначив, всі здійснені позивачем посіви сільськогосподарських культур є власністю ОСОБА_2 державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, яка є належним користувачем земельної ділянки площею 28,4163 га. (кадастровий номер :02:005:2001), яка розташована на території с. Велика Камянка Пядицької сільської ради обєднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області.

До вказаних пояснень долучено копії: договору підряду №19/16/2 від 19 грудня 2016 року, додаткової угоди №10 від 22 грудня 2017 року, довідки про кількісні характеристики земельної ділянки, розподілення земель між власниками і користувачами (за даними форми 6-зем) №02-11/26 від 22 січня 2018 року, видану міжрайонним управління у Коломийському районі та м.Коломиї Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області та Постанови Президії Національної академії аграрних наук України Президії Національної академії аграрних наук України від 25 вересня 2014 року, згідно з якою ОСОБА_2 ДСДС передано 475, 5 га на території Великокамянської сільської ради.

29 травня 2018 року Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області винесло припис №372/0/19-18-ДК/0084Пр/03/01/-18, яким зобовязано приватну фірму ОСОБА_5 і К в 30-денний термін усунути виявлені порушення вимог земельного законодавства.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт самовільного зайняття шляхом товарного сільськогосподарського обробітку приватною фірмою "ОСОБА_5 і К" спірної земельної ділянки, оскільки на момент укладення договору підряду з приватною фірмою "ОСОБА_5 і К", ОСОБА_2 державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України мала право користування на законних підставах та фактично користувалась цією земельною ділянкою, вказаний договір є чинним і його виконання не заперечується сторонами; таким чином, позивач не допустив порушень земельного законодавства, тому відсутні правові підстави для винесення оскаржуваного припису, відтак такий підлягає скасуванню.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваного припису стали висновки Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про порушення позивачем земельного законодавства, а саме: самовільне зайняття шляхом товарного сільськогосподарського обробітку спірної земельної ділянки.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність таких тверджень Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, всі роботи, які здійснювались приватною фірмою "ОСОБА_5 і К" на земельній ділянці площею 28,4163 га. (кадастровий номер :02:005:2001), яка розташована на території с.Велика Камянка Пядицької сільської ради обєднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області проводились на підставі договору підряду №19/16/2 від 19 грудня 2016 року та додаткових угод до договору, відповідно до яких позивач як підрядник зобовязувався надати ОСОБА_2 державній сільськогосподарській дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України комплекс послуг та робіт в процесі виробництва сільськогосподарської продукції замовником на сільгоспугіддях замовника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що додатковою угодою від 22 грудня 2017 року № 10 до договору підряду чітко визначено, що виконання робіт здійснюється на земельних ділянках належних саме ОСОБА_2 ДСДС, що свідчить про те, що ПФ «ОСОБА_5 і К» не є фактичним користувачем такої ділянки.

Колегія суддів вважає, що умови такого договору було дотримано, а на момент укладення договору підряду та під час його виконання позивач жодним чином не міг допустити порушення земельного законодавства, відображені в акті перевірки від 18.04.2018 № 372/0/92-18-ДК/374/АП/09/01/-18, оскільки всі дії вчиняв відповідно до умов вищевказаного договору, який є чинним і його виконання не заперечується сторонами.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 ДСДС, укладаючи договір підряду №19/16/2 від 19 грудня 2016 року, діяла правомірно, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (враховуючи перетворення установи в історичному проміжку) спірною земельною ділянкою користувалась з 1956 року, що підтверджується наказом по Міністерству радгоспів Української РСР №195 від 18 травня 1956 року, актом від 31 січня 1957 року.

Факт належного тривалого користування земельною ділянкою площею 28,4163 га. (кадастровий номер :02:005:2001), яка розташована на території с. Велика Камянка Пядицької сільської ради обєднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області, підтверджується довідкою про кількісні характеристики земельної ділянки №02-11/26 від 22 січня 2018 року, виданою міськрайонним управлінням у Коломийському районі та м. Коломия Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, довідками про кількісні характеристики земельної ділянки за період з 2012 по 2016 роки.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за державою в особі ГУ Держгеокадастру відбулася в квітні 2018 року, тобто після укладення договору підряду та його виконання.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, встановивши порушення вимог земельного законодавства, міг застосувати певні види зобовязань чи стягнень лише щодо ОСОБА_2 ДСДС за умови доведення неправомірного використання нею земельної ділянки до моменту проведення її реєстрації в квітні 2018 року.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин позицію Конституційного Суду України, викладену в Рішенні від 22 вересня 2005 року у справі N5-рп/2005 про те, що приписи ст.92 ЗК України не обмежують і не скасовують діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках станом на 01 січня 2002 року до його переоформлення.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє покликання апелянта на те, що ОСОБА_2 ДСДС не мала права укладати договір підряду на виконання будь-яких робіт на відповідній земельній ділянці, оскільки не є належним землекористувачем у звязку з тим, що право користування у визначеному законом порядку за нею не зареєстроване.

Покликання апелянта на те, що вищезазначене рішення Конституційного Суду України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин у звязку з тим, що у ньому йдеться про право постійного землекористування громадянами, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки Конституційним Судом України сформульовано загальний системний підхід до аналізу чинного законодавства, яке регулює земельні правовідносини з огляду на їх трансформацію у часі, незалежно від того, яка особа - фізична чи юридична є учасником даних правовідносин.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ст.114 ЗК України, яка визначає перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою, не містить такої підстави як відсутність державної реєстрації прав відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", якщо право користування земельною ділянкою виникало до набрання чинності Земельним кодексом України від 25 жовтня 2001 року.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у сфері земельних відносин за обставин, які є аналогічними тим, що встановлені у цій справі, викладена в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі №916/2675/15, і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про те, що на момент укладення договору підряду з позивачем ОСОБА_2 ДСДС мала право користування на законних підставах та фактично користувалась ділянкою площею 28,4163 га. (кадастровий номер :02:005:2001), яка розташована на території с. Велика Камянка Пядицької сільської ради обєднаної територіальної громади Коломийського району Івано-Франківської області.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, оскільки відповідачем не доведено факт самовільного зайняття шляхом товарного сільськогосподарського обробітку приватною фірмою "ОСОБА_5 і К" спірної земельної ділянки, тому оскаржуваний припис Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 29 травня 2018 року № 372/0/92-18-ДК/0084Пр/03/01/-1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_6 Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року у справі № 809/991/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_7
судді ОСОБА_4
ОСОБА_8
Повне судове рішення складено 28 березня 2019 року.