Справа № 440/429/19
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2019-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/429/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Кривошапка Н.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Позовні вимоги:

визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 № Ф-2585-53, якою нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску в розмірі 15 819 грн 54 коп.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2019 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1А.) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі також - відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху.

25 лютого 2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду від 06 лютого 2019 року.

27 лютого 2019 року Полтавський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що оскаржувана вимога, якою нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску в розмірі 15 819 грн 54 коп. є протиправною з огляду на таке.

Нараховуючи недоїмку зі сплати єдиного внеску, контролюючий орган виходив з того, що позивач є фізичною особою-підприємцем, у зв`язку з чим, з огляду на положення статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", має обов`язок зі сплати єдиного внеску.

Однак, позивач вказала, що не є фізичною особою-підприємцем, підприємницькою діяльністю не займається, на підтвердження чого до матеріалів позовної заяви доданий витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що даних про реєстрацію ОСОБА_1 в якості фізичної особи - підприємця не знайдено.

З огляду на те, що позивач не є фізичною особою - підприємцем в неї відсутній обов`язок, передбачений пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", щодо нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати протиправною та скасувати оскаржувану вимогу.

20 березня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позов, у якому ГУ ДФС у Полтавській області проти задоволення позову заперечувало. В обґрунтування правомірності оскаржуваної вимоги контролюючим органом зазначалось, що відповідно до інформаційної бази ІС "Податковий блок" ОСОБА_1 з 31.07.1997 є фізичною особою - підприємцем та перебуває на податковому обліку в Карлівському управлінні ГУ ДФС у Полтавській області та є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Оскільки позивачем як платником єдиного внеску не виконано обов`язку щодо його сплати, в автоматичному режимі йому проведені нарахування єдиного внеску за 2017 рік в розмірі мінімального страхового внеску в сумі 8448 грн та у 2018 році - по 2457,18 грн - щоквартально до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок, про що винесена оскаржувана вимога.

Враховуючи те, що до Карлівського управління ГУ ДФС у Полтавській області відомості про реєстрацію припинення фізичної особи - підприємця не надходили, відповідачем правомірно винесена вимога про сплату недоїмки № Ф-2585-53 від 14.11.2018.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, а також представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

Відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів 14 листопада 2018 року ГУ ДФС у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з ОСОБА_1 в розмірі 15 819 грн 54 коп.

Не погодившись, з такою вимогою з тих підстав, що ОСОБА_1 не є фізичною особою - підприємцем, отже й не має обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску, позивач звернулась зі скаргою на таку вимогу до ДФС України.

Рішенням від 04.01.2019 № 453/6/99-99-11-05-02-25 Державна фіскальна служба України вирішила вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 № Ф-2585-53 залишити без змін, а скаргу ОСОБА_1 від 01.12.2018 №б/н - без задоволення.

Вважаючи своє право порушеним, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 №Ф-2585-53.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010, № 2464-VI.

Процедуру ж нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з частиною 1 статті 5 вказаного Закону, облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п'ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати

єдиний внесок.

Єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів /частина 3 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування"/.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Висновки щодо правозастосування

Судом встановлено, що підставою для винесення оскаржуваної вимоги став висновок відповідача про порушення ОСОБА_1 свого обов`язку як фізичної особи - підприємця щодо сплати єдиного соціального внеску у 2017 та 2018 роках.

Досліджуючи вказані обставини, судом встановлено таке.

З пояснень позивача та доданих відповідачем до матеріалів справи документів вбачається, що 31.07.1997 року ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа - підприємець.

Однак, ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснено, що підприємницьку діяльність вона припинила ще у 2009 році, у зв`язку з чим зверталась до державного реєстратора, який вніс усі необхідні дії щодо припинення її відповідної реєстрації.

На підтвердження вказаного факту позивачем до позовної заяви доданий витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що даних про реєстрацію ОСОБА_1 в якості фізичної особи - підприємця не знайдено.

Зважаючи на викладене, враховуючи інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, суд приходить до висновку про те, що дійсно, позивач не є фізичною особою - підприємцем.

Представник відповідача у судовому засіданні припустила, що можливо, коли фізична особа - підприємець припиняла свою діяльність, відомості з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не були перенесені до відомостей фіскальної служби. Однак, оскільки контролюючий орган не мав інформації про припинення підприємницької діяльності позивачем, відповідно до норм чинного законодавства ним правомірно нарахований єдиний соціальний внесок, про що винесено оскаржувану вимогу.

Суд не може погодитись з такими висновками контролюючого органу, оскільки відповідно до частини 4 статті 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", обов'язки платників єдиного внеску виникають: у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності /в даному випадку з початку здійснення підприємницької діяльності/.

Оскільки позивач припинила свою підприємницьку діяльність та виключена з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - в неї відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску як фізичною особою - підприємцем, що обрала спрощену систему оподаткування.

Враховуючи викладене, контролюючим органом безпідставно нарахована недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску.

Беручи до уваги наведене, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 № Ф-2585-53 суперечить нормам Податкового кодексу України, винесена без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття такого рішення, а отже протиправна і підлягає скасуванню.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття оскаржуваної вимоги покладено на контролюючий орган.

Відповідач не довів суду правомірності прийнятої ним вимоги.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Належним способом захисту прав позивача є визнання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.11.2018 № Ф-2585-53 протиправною та їх скасування.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Беручи до уваги те, що позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп. і суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, сума судових витрат зі сплати судового збору, яка підлягає присудженню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області, складає 768 грн 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (пров.Лісний 1 АДРЕСА_1 рнкопп НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул.Європейська, 4 м.Полтава ) задовольнити повністю.

Вимогу ГУ ДФС у Полтавській області № Ф-2585-53 від 14.11.2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску визнати протиправною та скасувати.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Полтавській області витрати зі сплати судового збору у сумі 768 грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25 березня 2019 року.

Головуючий суддя ОСОБА_4