Справа № 826/1386/17
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/1386/17 Суддя (судді) першої інстанції: Арсірій Р.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.

представників позивача: Руденко В.М., Коваленко Р.О.;

представника відповідача 3: Загороднього В.С.

представника третьої особи 1: Герасимової Т.І.;

представники відповідачів 1, 2, третьої особи 2: не з'явилися.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Бобровицьке АТП-17449" на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 07 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Бобровицьке АТП-17449" до Державної служби України з безпеки на транспорті, Конкурсного комітету з проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут), Міністерства інфраструктури України, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганська автотранспортна компанія - 0777" та Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Бобровицьке АТП-17449» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Конкурсного комітету з проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут), Міністерства інфраструктури України, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганська автотранспортна компанія-0777» та Державної фіскальної служби України, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комітету, оформлене протоколом №5 від 31.08.2016 в частині щодо: «Згідно з підпунктом 1 пункту 12 Порядку, не допустити до участі у конкурсі ПрАТ «Бобровицьке АТП-17449», м. Бобровиця, Чернігівська область, як такого, що подав до участі в конкурсі документи, що містять недостовірну інформацію на автобусному маршруті загального користування БОБРОВИЦЯ-КИЇВ, рейси 563/564; 565/566 (об'єкт конкурсу №27)»;

- зобов'язати Комітет визначити переможця конкурсу по об'єкту конкурсу №27 (автобусний маршрут загального користування БОБРОВИЦЯ-КИЇВ, рейси 563/564; 565/566) на підставі бальної системи оцінки пропозицій, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.12.2008 та документів, поданих перевізниками-претендентами до 31.08.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем 2 протиправно враховано показники середньооблікової кількості працівників за період з ІІ кварталу 2015 року по І квартал 2016 року, замість правильного періоду з ІІІ кварталу 2015 року по ІІ квартал 2016 року, що призвело до неврахування кількості працівників, які працювали у ІІ кварталі 2016 року і як наслідок, безпідставного недопущення позивача до участі у конкурсі.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 07.11.2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, з метою підтвердження необхідності нарахування позивачу додаткових 6 балів при проведенні конкурсу, в анкеті до заяви про участь у конкурсі перевізників позивач зазначив показник «середньооблікова кількість працівників за період протягом року до дати оголошення конкурсу з окладом за штатним розписом із заробітною платою не менше встановленого законодавством мінімуму, що працюють на повну ставку» 30.25 осіб, підтвердивши законність такого нарахування поданням до Конкурсного комітету Форми 1ДФ за чотири квартали до дня проведення конкурсу.

При проведенні Конкурсу, члени Конкурсного Комітету порівняли зазначені вище позивачем дані 30,25 осіб із даними листа Державної фіскальної служби України № 1493/5/99-99-13-03-02-16 від 30.08.2016 р., в якому аналогічний показник був зазначений як 22 особи. На підставі цього порівняння члени Конкурсного Комітету відповідача 1 зробили висновок про недостовірність даних зазначених в анкеті позивача і ухвалили протокольне рішення про недопущення до участі в конкурсі позивача.

На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно врахував лист Державної фіскальної служби України від 30.08.2016 р. № 1493/5/99-99-13-03-02-16, як належний доказ того, що показник «середньооблікової кількості працівників за період протягом року до дати оголошення конкурсу з окладом за штатним розписом із заробітною платою не менше встановленого законодавством мінімуму, що працюють на повну ставку, осіб» становив саме 22 особи. Натомість апелянт вважає вказаний доказ неналежним, оскільки інформація щодо «середньооблікової кількості робітників за період протягом року до дати оголошення конкурсу з окладом за штатним розписом із заробітною платою не менше встановленого законодавством мінімуму, що працюють на повну ставку, осіб» є комплексною і не відноситься тільки до податкової інформації чи тільки статистичної інформації. Податкові та органи статистики не мають достатніх даних, а, отже, і повноважень кожен окремо встановлювати такий показник.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганська автотранспортна компанія - 0777" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що лист Державної фіскальної служби України від 30.08.2016 р. № 1493/5/99-99-13-03-02-16 є належним доказом, що стосується предмету спору та доводить законність прийняття конкурсним комітетом рішень стосовно позивача.

Міністерством інфраструктури України подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що лист Державної фіскальної служби України від 30.08.2016 р. № 1493/5/99-99-13-03-02-16 є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 73-74 КАС України. Крім того апелянтом не надано жодного доказу про те, що дії Державної фіскальної служби України щодо надання інформації листом від 30.08.2016 р. № 1493/5/99-99-13-03-02-16 про середньооблікову кількість працівників із заробітною платою не менше встановленого законодавством мінімуму визнано протиправними не надано.

Вважає, що оскільки під час перевірки документів апелянта, конкурсним комітетом встановлено подачу недостовірної інформації щодо кількості працюючих працівників, рішення щодо недопуску апелянта до конкурсу прийнято законно та обґрунтовано, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідачами 1, 2, третьою особою 2 відзиву на апеляційну скаргу в установлений судом строк подано не було. В судове засіданні їх представники не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки не повідомили.

Від представника Державної служби з безпеки на транспорті надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із надмірною завантаженістю представника. Колегія суддів відхиляє заявлене клопотання та вважає за можливе подальший розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача 1, оскільки його явка обов'язковою не визнавалася, а визначенні в клопотанні причини суд вважає неповажними. Окрім того, відповідач є суб'єктом владних повноважень, який може забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.08.2016 Комітетом проведено конкурс на право перевезення пасажирів на міжміських та приміських маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути), зокрема, на маршрут «Бобровиця - Київ» рейси №563/564, 565/566, об'єкт конкурсу №27.

ПрАТ «Бобровицьке АТП-17449» був одним із перевізників, які брали участь у вказаному конкурсі. Матеріали справи свідчать про те, що в анкеті до заяви на участь у конкурсі по позиції: «Середньооблікова кількість працівників за період протягом року до дати оголошення конкурсу з окладом відповідно до штатного розпису із заробітною платою не менше встановленого законодавством мінімуму, що працюють на повну ставку, осіб» позивач вказав 30,25 осіб.

За результатом конкурсу 31.08.2016 складено протокол засідання конкурсного комітету №5, згідно якого вирішено не допустити до участі у конкурсі ПрАТ «Бобровицьке-АТП-17449», як такого, що подав до участі у конкурсі документи, що містять недостовірну інформацію по об'єкту №27, а саме: згідно листа Державної фіскальної служби України від 30.08.2016 №14932/5/99-99-13-03-02-16, працівники ПрАТ «Бобровицьке-АТП-17449», які відпрацювали повний звітний період в т.ч. із заробітною платою не менше мінімальної за ІІ квартал 2015 року становила 22 особи, ІІІ квартал 2015 року - 22 особи, IV квартал 2015 - 21 особа, І квартал 2016 року - 23 особи, що свідчить про невідповідність інформації, вказаної позивачем в анкеті (30,25 осіб).

За результатом проведеного конкурсу переможцем визнано ТОВ «ЛАТК-0777».

Вважаючи протиправним рішення відповідача 2, оформлене протоколом №5 від 31.08.2016 в частині недопуску ПрАТ «Бобровицьке-АТП-17449» до участі у конкурсі, позивач оскаржив його до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем 2 перевірку достовірності, поданої позивачем інформації, здійснено відповідно до вимог законодавства, на підставі документів, поданих позивачем для участі у конкурсі та інформації, зазначеної в анкетах та наданої Державною фіскальною службою України. Підстави для неврахування інформації, наданої третьою особою 2 листом від 30.08.2016 №14932/5/99-99-13-03-02-16 у відповідача 2 були відсутні. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що у даному листі наведені недостовірні дані щодо середньооблікової кількості працівників позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Правові основи та процедуру проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут), визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» та Порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 №1081(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №1081).

У відповідності до положень статті 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласні маршрути) покладається на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Статтею 43 названого Закону встановлено, що визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах. Об'єктом конкурсу можуть бути: маршрут (кілька маршрутів), оборотний рейс (кілька оборотних рейсів). На конкурс виносяться маршрути із затвердженими паспортами. Визначення кандидатури автомобільного перевізника для роботи на міжнародному автобусному маршруті загального користування здійснюється на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 45 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що у конкурсі на визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування можуть брати участь автомобільні перевізники, які мають ліцензію на той вид послуг, що виносять на конкурс, на законних підставах використовують у достатній кількості сертифіковані автобуси відповідного класу, відповідають вимогам, викладеним у статті 34 цього Закону

Згідно із частиною 1 статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров'я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Автомобільні перевізники з кількістю транспортних засобів десять і більше зобов'язані організовувати підвищення кваліфікації керівників і спеціалістів автомобільного транспорту, діяльність яких пов'язана з наданням послуг автомобільного транспорту, у термін один раз на п'ять років, а з питань безпеки перевезень, охорони праці та пожежної безпеки - у термін один раз на три роки в порядку, який визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту (частина друга статті 34 Закону).

Згідно із пунктом 12 Порядку №1081, конкурсний комітет приймає рішення про недопущення до участі в конкурсі автомобільного перевізника, який:

1) подав до участі в конкурсі неналежним чином оформлені документи чи не в повному обсязі, а також такі, що містять недостовірну інформацію;

2) визнаний банкрутом або щодо якого порушено провадження у справі про банкрутство (за винятком того, стосовно якого проводиться процедура санації), або який перебуває у стадії ліквідації;

3) не відповідає вимогам статті 34 Закону;

4) не має достатньої кількості транспортних засобів для виконання перевезень, затвердженої обов'язковими умовами конкурсу, та перевезень, які повинні виконуватися відповідно до чинних договорів (дозволів). Достатня кількість транспортних засобів визначається як кількість автобусів, необхідних для виконання перевезень, та кількість резервних транспортних засобів, яка становить 10 відсотків для міського, приміського сполучення та 20 відсотків для міжміського сполучення;

5) має несплачені штрафні санкції, накладені Відповідачем, або водії якого мають несплачені штрафи, накладені відповідно до статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, неоскаржені у судовому порядку (що були накладені не пізніше ніж за 20 днів до дати проведення конкурсу);

6) подав конкурсну пропозицію, що не відповідає обов'язковим та додатковим умовам конкурсу, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 44 Закону.

Пунктом 32 Порядку №1081 встановлено, що до заяви автомобільного перевізника додається анкета за формою, визначеною у додатку 5 Порядку, в якій передбачаються питання, що будуть враховані під час перевірки достовірності відомостей, що містяться у документах для участі у конкурсі, та під час підрахунків за бальною системою оцінки пропозицій перевізників-претендентів.

Пунктом 67 Порядку №1081 визначено, що інформація, що міститься в документах, доданих перевізниками-претендентами для участі у конкурсі, повинна бути достовірною за станом на момент подання документів для участі в конкурсі.

Відповідно до пункту 37 Порядку №1081 достовірність інформації, викладеної у заяві та документах, визначених пунктом 29 Порядку №1081, перевіряється організатором та/або робочим органом не пізніше ніж за два дні до дати проведення конкурсу.

Перевізник допускається до участі в конкурсі за результатами перевірки його відомостей організатором та/або робочим органом. Рішення про допуск (чи не допуск) автомобільного перевізника до участі у конкурсі має прийнято конкурсним комітетом та відображено у протоколі, що відповідає вимогам пункту 12 Порядку №1081.

Згідно із пунктом 29 Порядку №1081 для участі в конкурсі автомобільний перевізник подає на кожний об'єкт конкурсу окрему заяву за формою, визначеною згідно з додатками 1 або 2, та, зокрема, перелік транспортних засобів, які пропонується до використання на автобусному маршруті й анкету відповідно до пункту 32 Порядку №1081.

Під час проведення конкурсу запрошуються всі перевізники-претенденти, що беруть участь у конкурсі, у присутності яких оголошуються конкурсні пропозиції. Претендентам надається право на обґрунтування запропонованих ними конкурсних пропозицій. Під час проведення конкурсу додаткові пропозиції від перевізників-претендентів не приймаються (пункт 43 Порядку № 1081).

Положеннями пункту 46 Порядку №1081 встановлено, що переможцем конкурсу визнається перевізник-претендент, який за результатами розгляду набрав найбільшу кількість балів відповідно до системи оцінки пропозицій перевізників-претендентів.

Відповідно до пункту 47 Порядку №1081 рішення про результати конкурсу приймається конкурсним комітетом на закритому засіданні в присутності не менш як половини його складу, у тому числі голови конкурсного комітету або його заступника, простою більшістю голосів.

Рішення конкурсного комітету про визначення переможця конкурсу, а також перевізника-претендента, який за результатами розгляду посів друге місце, оголошується перевізникам-претендентам під час конкурсу, у 10-денний строк оформляється протоколом, який підписується присутнім головою або заступником голови та секретарем конкурсного комітету, і подається організатору (пункт 49 Порядку № 1081).

Як було зазначено, 31.08.2016 конкурсним комітетом Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті проведено конкурс на право перевезення пасажирів на міжміських та приміських маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути), зокрема, на маршрут «Бобровиця - Київ» рейси №563/564; 565/566, об'єкт конкурсу №27.

Перевізником-претендентом ПрАТ «Бобровицьке АТП - 17449» в анкеті до заяви на участь у конкурсі по позиції: «Середньооблікова кількість працівників за період протягом року до дати оголошення конкурсу з окладом відповідно до штатного розпису із заробітною платою не менше встановленого законодавством мінімуму, що працюють на повну ставку, осіб», зазначено 30,25 осіб, що не відповідає інформації, наданої листом Державної фіскальної служби України від 30.08.2016 №14932/5/99-99-13-03-02-16, згідно якого кількість працівників, які працювали повний звітний період, в т.ч. із заробітною платою не менше мінімальної, за III квартал 2015 року становить 22 особи, IV квартал 2015 року становить 22 особи, за І квартал 2016 року становить 21 особи, II квартал 2016 року становить 23 особи.

Отже, відповідно до інформації, наданої вказаним листом Державної фіскальної служби України, середньооблікова кількість працівників становить 22 особи, при цьому взяті дані за період з ІІІ кварталу 2015 року по ІІ квартал 2016 року.

Разом з тим, у протоколі №5 від 31.08.2016 відповідачем 2 наведено дані середньооблікової кількості працівників позивача та вказано, що такі дані взяті з листа Державної фіскальної служби України від 30.08.2016 №14932/5/99-99-13-03-02-16 за період з ІІ кварталу 2015 року по І квартал 2016 року

В свою чергу позивач наполягав на тому, що оскільки конкурс проведено у третьому кварталі 2016 року, то відповідач 2 не мав правових підстав для неврахування середньооблікової кількості працівників позивача за ІІ квартал 2016 року.

Суд першої інстанції відхилив вищевказані доводи позивача, оскільки в листі від 30.08.2016 №14932/5/99-99-13-03-02-16 Державною фіскальною службою України наведено інформацію про кількість працівників, які відпрацювали повний звітний період по суб'єктам господарювання, в тому числі щодо ПрАТ «Бобровицьке АТП - 17449» за період з ІІІ кварталу 2015 року по ІІ квартал 2016 року.

Зі змісту протоколу №5 від 31.08.2016, слідує, відповідачем 2 при наведенні середньооблікової кількості працівників позивача допущено описку при зазначенні періоду, за який взяті показники. Факт допущення описки є очевидним, з огляду на те, що лист від 30.08.2016 №14932/5/99-99-13-03-02-16 не містить інформації про середньооблікову кількість працівників за ІІ квартал 2015 року, а показники вказані відповідачем 2 в протоколі №5 збігаються з даними за період з ІІІ кварталу 2015 року по ІІ квартал 2016 року.

Таким чином, відповідачем 2 було взято показники середньооблікової кількості працівників позивача за період з ІІІ кварталу 2015 року по ІІ квартал 2016 року, що відповідає вищезазначеним положенням законодавства.

Суд першої інстанції зазначив, що допущення вказаної описки у тексті протоколу №5 від 31.08.2016 не може бути єдиною та самостійною підставою для визнання рішення, оформленого даним протоколом, протиправним.

Щодо доводів позивача про те, що середньооблікова кількість працівників, які працювали на ПрАТ «Бобровицьке АТП - 17449» за період з ІІІ кварталу 2015 року по ІІ квартал 2016 року при будь-якому розрахунку має становити більше ніж 30 осіб, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до інформації з листа ДФС України від 30.08.2016 №14932/5/99-99-13-03-02-16, середньооблікова кількість працівників із заробітною платою не менше встановленого законодавством мінімуму становить 22 особи за період з ІІІ кварталу 2015 року по ІІ квартал 2016 року.

Разом з тим, позивач надав до матеріалів справи лист Ніжинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області від 06.01.2017 №2/9/13-011, згідно якого за період з ІІІ кварталу 2015 року по ІІ квартал 2016 року середньооблікова кількість працівників становить 32 чол.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії форм №1 ДФ, суд першої інстанції встановив, що в листі від 06.01.2017 №2/9/13-011 контролюючим органом наведено загальну кількість осіб, що працювали на ПрАТ «Бобровицьке АТП - 17449», а в листі ДФС України від 30.08.2016 №14932/5/99-99-13-03-02-16 наведено дані про кількість працівників, які відпрацювали повний звітний період, в т.ч. із заробітною платою не менше мінімальної, тобто з урахуванням вимог законодавства до перевізників-претендентів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міжобласних маршрутах загального користування.

Позивач також надав до матеріалів справи звіт незалежного аудитора про фактичні результати виконання узгоджених процедур перевірки визначення середньооблікової чисельності працівників за період протягом одного року до 27.07.2016, згідно якого середньооблікова кількість працівників за період протягом року до 27.07.2016 з окладом за штатним розкладом із заробітною платою не менше встановленого законодавством мінімуму, що працюють на повну ставку складає (згідно форм №1 ДФ за чотири квартали вказаного періоду) 30.25 осіб.

Суд не приймає наведений звіт як належний і допустимий доказ, з огляду на те, що зі змісту звіту слідує, що на ПрАТ «Бобровицьке АТП - 17449» в ІІІ кварталі 2015 року працювало 24 особи, з них 22 особи отримувало заробітну плату не менше встановленого законодавством мінімуму за повний робочий день та одна особа мала взаємовідносини з товариством за договором цивільно-правового характеру розміром оплати не менше встановленої законодавством мінімальної заробітної плати. В IV кварталі 2015 року працювало 25 осіб, з них 23 особи отримувало заробітну плату не менше встановленого законодавством мінімуму за повний робочий день. В І кварталі 2016 року працювало 26 осіб, з них 24 особи отримувало заробітну плату не менше встановленого законодавством мінімуму за повний робочий день. У ІІ кварталі 2016 року працювало 52 особи, з них 51 осіб отримувало заробітну плату не менше встановленого законодавством мінімуму за повний робочий день.

Згідно наведених у звіті даних, середньооблікова кількість працівників становить 30 осіб ((22+23+24+51)/4=30).

Таким чином, вказаний звіт незалежного аудитора не підтверджує вірності показника 30,25 вказаного позивачем в анкеті.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем 2 перевірку достовірності поданої позивачем інформації здійснено відповідно до вимог законодавства, на підставі документів, поданих позивачем для участі у конкурсі та інформації, зазначеної в анкетах та наданої Державною фіскальною службою України. Підстави для неврахування інформації, наданої третьою особою-2 листом від 30.08.2016 №14932/5/99-99-13-03-02-16 у відповідача-2 були відсутні. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що у даному листі наведені недостовірні дані щодо середньооблікової кількості працівників позивача.

Позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що середньооблікова кількість працівників за період з ІІІ кварталу 2015 року по ІІ квартал 2016 року становила 30,25, з огляду на що, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів відповідачів про наведення ПрАТ «Бобровицьке АТП-17449» недостовірних даних у документах, поданих для участі у конкурсі.

Отже, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Комітету, оформленого протоколом №5 від 31.08.2016 в частині щодо: «Згідно з підпунктом 1 пункту 12 Порядку, не допустити до участі у конкурсі ПрАТ «Бобровицьке АТП-17449», м. Бобровиця, Чернігівська область, як такого, що подав до участі в конкурсі документи, що містять недостовірну інформацію на автобусному маршруті загального користування БОБРОВИЦЯ-КИЇВ, рейси 563/564; 565/566 (об'єкт конкурсу №27)».

Зважаючи на те, що вимога про зобов'язання Комітету визначити переможця конкурсу по об'єкту конкурсу №27 (автобусний маршрут загального користування БОБРОВИЦЯ-КИЇВ, рейси 563/564; 565/566) на підставі бальної системи оцінки пропозицій, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.12.2008 та документів, поданих перевізниками-претендентами до 31.08.2016, є похідною від попередньої вимоги, суд першої інстанції також вірно відмовив в її задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Належних і достатніх доказів, які спростували викладені в акті перевірки факти порушення позивачем податкового законодавства, останній не надав.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 244, 250, 257, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Бобровицьке АТП-17449" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 07 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є.Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено 28.03.2019 р.