Справа № 461/6224/16-а
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1166/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Курильця А.Р.

суддів: Ніколіна В.В., Рибачука А.І.,

з участю секретаря Федчук М.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в 1-й інстанції Романюк В.Ф.,

час ухвалення рішення 18.10.2016 року, 09.01 год.,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення 18.10.2016 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил № 1706/20900/16 від 27 травня 2016 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.469 МК України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів у сумі 135502,89 грн.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду відповідно до п.9 ч.1 ст.155 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відсутні правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки строк звернення до суду фактично ним не пропущений, оскільки про постанову у справі про порушення митних правил № 1706/20900/16 від 27 травня 2016 року він дізнався лише 29 серпня 2016 року, і в звернувся до суду у встановлений ч.5 ст.99 КАС України місячний строк. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить оскаржувану ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 17 жовтня 2016 року скасувати, а матеріали справи направити суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, і оскільки його явка в суді апеляційної інстанції не є обовязковою, апеляційний розгляд проведено у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що така подана з пропущенням встановленого ст.289 КУпАП та ч.3 ст.99 КАС України строку на звернення до суду, оскільки, отримавши 04 червня 2016 року постанову у справі про порушення митних правил № 1706/20900/16 від 27 травня 2016 року, з позовною заявою ОСОБА_2 звернувся лише 26 вересня 2016 року, належних доказів поважності причин пропуску звернення до суду не подав, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення у особи права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Згідно з ч.2 ст.100 КАС України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Ч.1,2 ст.99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.4 ст.529 МК України, скарга (адміністративний позов) на постанову органу доходів і зборів у справі про порушення митних правил подається у строк, встановлений КУпАП. У разі пропуску цього строку з поважних причин він за заявою особи, яка подає скаргу (адміністративний позов), може бути поновлений відповідно митницею, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом

Відповідно до приписів ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Отже, для звернення до суду з позовом про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення законодавством встановлений 10-денний строк, який обчислюється з дня вручення такої постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 травня 2016 року заступником начальника Львівської митниці ДФС начальником Управління боротьби з митними правопорушеннями винесено постанову у справі про порушення митних правил № 1706/20900/16, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.2 ст.469 та ст.485 МК України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 135502,89 грн.

19 серпня 2016 року на адресу позивача надійшла постанова Яворівського районного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови у справі про порушення митних правил № 1706/20900/16 від 27 травня 2016 року.

29 серпня 2016 року державним виконавцем Кураш Т.Р. видано позивачу оскаржувану постанову у справі про порушення митних правил № 1706/20900/16 від 27 травня 2016 року.

Відповідно до ч.4 ст.99 КАС України початок перебігу десятиденного строку на звернення до суду з адміністративним позовом є наступний день, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень, а саме: 30 серпня 2016 року, який закінчується 09 вересня 2016 року.

Разом з тим, позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил № 1706/20900/16 від 27 травня 2016 року лише 26 вересня 2016 року (згідно з відбитком штемпеля вхідної кореспонденції), тобто з пропуском встановленого ст.289 КУпАП десятиденного строку на звернення до суду.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав правильну оцінку факту пропуску строку звернення до суду, оскільки адміністративний позов подано з пропущенням строку звернення до адміністративного суду, так як перебіг такого строку обчислюється (розпочинається) 30 серпня 2016 року, а позов подано до суду лише 26 вересня 2016 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним ч.2 ст.99 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними, зокрема, ч.4 та 5 ст.99 КАС України.

Враховуючи наведене, при обчисленні строку для звернення за захистом порушених прав із позовом у спірних правовідносин необхідно застосовувати ст.289 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції на неприйнятність доводів щодо неправильності зазначення адреси, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, постанову про відкриття виконавчого провадження позивач отримав саме за адресою: Львівська область, Яворівський район, с.Наконечне, 2, вул. І.Франка, 1. Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів, що спростовували б повідомлення Укрпошти про отримання ним поштового відправлення 613.

Колегія суддів також вважає безпідставними покликання апелянта на те, що позивач тривалий час перебував на лікуванні, а також перебував у період з 06 вересня по 09 вересня 2016 року за кордоном та не міг у строк, визначений ст.289 КУпАП, звернутися до суду.

Так, на підтвердження факту відсутності на території України позивачем до суду апеляційної інстанції додано копію закордонного паспорту, з якого, як зазначає позивач, вбачається, що з 03 червня 2016 року до 06 червня 2016 року останній перебував за кордоном (а.с. 74).

Однак, досліджуючи копію паспорта позивача колегією суддів встановлено, що стрілка направлена вліво (штамп від 03 червня 2016 року) свідчить про виїзд з країни, в даному випадку з ОСОБА_3, а стрілка направлена вправо (штамп від 06 червня 2016 року) свідчить про в'їзд в країну, а саме в ОСОБА_3.

Крім того, як вбачається з даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 11.03.2019 року, ОСОБА_2 03.06.2016 року в 05.30 год. виїхав у ОСОБА_3, однак 03.06.2016 року в 23.41 год. повернувся в Україну і повторно виїхав в ОСОБА_3 06.06.2016 року.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що позивач за межами України в період з 03 червня до 06 червня 2016 року, як ним зазначено в апеляційній скарзі, не перебував.

Окрім того, ОСОБА_2 зазначає про неможливість звернення до суду з позовною заявою в період з 29 серпня 2018 року, оскільки в період з 29 серпня 2016 року до 06 вересня 2016 року та з 09 вересня 2016 року до 20 вересня 2016 року перебував на лікарняному, що підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Як вбачається з виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, яка підписана лікарем 20 вересня 2016 року, з такої вбачається можливий факт виправлення дати виписки і дати складання виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого з «30.09.16» та «20.09.16».

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №027/о "Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого" затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 14 лютого 2012 року № 110 у кінці форми проставляються дата заповнення та підпис лікаря, який заповнив виписку на хворого.

Як вбачається з Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 листопада 2004 року №532/274/136-ос/1406, у разі помилок у тексті здійснюється виправлення тексту, що підтверджується записом "Виправленому вірити", підписом лікуючого лікаря та печаткою закладу охорони здоров'я "Для листків непрацездатності".

Колегія суддів зазначає, що зазначена Інструкція не поширюється на виписку надану позивачу у справі, однак викликає сумніви щодо достовірності виписки, оскільки практикуючий лікар має знати, що в медичних документах виправлення тексту підтверджується записом "Виправленому вірити".. Окрім того, в зазначеній виписці зазначено - «Лікування закінчено 30.09.16», що унеможливлює підписання зазначеного документа 20 вересня 2016 року.

Оскільки вищевказана виписка дає підстави колегії суддів стверджувати про можливий факт виправлення дати виписки і дати складання виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого з «30.09.16» та «20.09.16», а ухвала суду про витребування доказів від 20.02.2019 року Яворівською центральною лікарнею проігноровано та не виконана, колегія суддів не бере до уваги виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 як доказ поважності пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 перебував на амбулаторному, а не стаціонарному лікуванні, а відтак мав можливість особисто або з допомогою представника оскаржити постанову в справі про порушення митних правил.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що навіть у випадку лікування в дати, вказані у виписці, апелянт у період з 06 по 09 вересня 2016 року не перебував за кордоном, а отже мав можливості звернутися з позовом до суду у встановлений строк.

Колегія суддів зазначає, що строки в адміністративному судочинстві встановлені з метою дисциплінування учасників процесу та створення їм рівних умов для захисту своїх оспорюваних, порушених чи не визнаних прав та інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду без змін..

Керуючись ст.ст. 308,311,312,315,316,321,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17 жовтня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 461/6224/16-а без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення виготовлено 27 березня 2019 року.