Справа № 810/725/18
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/725/18 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Земляної Г.В., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ

ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом у якому просила визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 05.09.2017 р. про збільшення суми грошового зобов'язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 367 844 грн. 70 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № від 05.09.2017 р. про збільшення суми грошового зобов'язання із сплати військового збору на 23 103 грн. 76 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № від 05.09.2017 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 85 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 05.09.2017 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 40 426 грн. 08 коп.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № від 05.09.2017 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 340 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № від 05.09.2017 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 10.10.2017 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 40 426 грн. 08 коп.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 05.09.2017 р., якою зобов'язано сплатити 271 155 грн. 88 коп.

На обґрунтування своїх вимог позивач вказувала на хибність висновків Головного управління ДФС у Київській області про заниження податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та військового збору.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано: податкове повідомлення-рішення № від 05.09.2017 р.; податкове повідомлення-рішення № свід 05.09.2017 р.; рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності № від 05.09.2017 р.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 10.10.2017 р.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 05.09.2017 р. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління ДФС у Київській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, скаржник стверджує, що перевіркою встановлено завищення позивачем витрат, яке призвело до заниження чистого доходу, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та військового збору.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 24.07.2017 р. по 04.08.2017 р. посадовцями Головного управління ДФС у Київській області проведено планову документальну виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування ОФП ОСОБА_2 за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р.

Результати перевірки оформлено актом № 596/10-36-13-09/НОМЕР_8 від 11.07.2017р.

Згідно цьому акту позивачем порушено вимоги ст.ст. 167, 176, 177, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»), ст.ст. 7, 8, 9, 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 р. № 2464-VI (надалі за текстом - «Закон № 2464-VI»), ст. 11 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 р. № 265/95-ВР (надалі за текстом - «Закон № 265/95-ВР»), 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України № 481 від 16.09.2013 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 р. за № 1686/24218 (надалі за текстом - «Порядок») наслідок чого: занижено податок на доходи фізичних осіб на 294275 грн. 76 коп.; заниження військового збору на 18 483 грн.; заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на 271 155 грн. 88 коп.; несвоєчасного подання звітів та реалізації товарів без попереднього режиму програмування найменування товарів.

Такий висновок контролюючого органу вмотивовано наступним.

ФОП ОСОБА_2, перебуваючи на загальній системі оподаткування, здійснювала роздрібну торгівлю в неспеціалізованих магазинах продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Подаючи декларації про майновий стан та доходи позивач відобразила у складі вартості придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції: у 2014 р. - 413 008 грн., у 2015 р. - 572 900 грн., у 2016 р. - 659 300 грн.

Разом з тим, згідно фіскальних чеків реєстратора розрахункових операцій, протягом зазначеного періоду ФОП ОСОБА_2 реалізовувала товар по групах товарів («соки-води», «продукти харчування», «цигарки», «алкогольні напої», «пиво», «супровідні») що не дає можливості встановити який саме товар було реалізовано та ідентифікувати його найменування, у зв'язку з чим неможливо встановити, що придбані товарно-матеріальні цінності, віднесені до складу витрат у податкових деклараціях, безпосередньо пов'язані з отриманням доходів.

На думку контролюючого органу наведене призвело до завищення витрат на 1 645 288 грн. та, як наслідок, до: заниження податку на доходи фізичних осіб на 294 275 грн. 76 коп.; заниження військового збору на 18 483 грн.; заниження єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на 271 155 грн. 88 коп.

Крім того, перевіркою встановлено, що в порушення вимог Закону № 265/95-ВР розрахункові операції проводились через реєстратори розрахункових операцій без використанням режиму попереднього програмування найменування товарів.

Також, актом перевірки зафіксовано, що ФОП ОСОБА_2 не подано звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за листопад та грудень 2014 р.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № від 05.09.2017 р. про збільшення суми грошового зобов'язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 367 844 грн. 70 коп., у тому числі 294 275 грн. 76 коп. за основним зобов'язанням та 73 568 грн. 94 коп. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 05.09.2017 р. про збільшення суми грошового зобов'язання із сплати військового збору на 23 103 грн. 76 коп., у тому числі 18 483 грн. за основним зобов'язанням та 4 620 грн. 76 коп. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 05.09.2017 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 85 грн. за порушення п. 11 статті 3 Закону № 265/95-ВР;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 05.09.2017 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 40 426 грн. 08 коп.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № від 05.09.2017 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 340 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № від 05.09.2017 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 05.09.2017 р., якою зобов'язано сплатити 271 155 грн. 88 коп.

Рішенням ДФС України № 14528/Р/99-99-11-02-02-25 від 02.11.2017 р., прийнятим за результатами розгляду скарги ФОП ОСОБА_2, скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 05.09.2017 р. та рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № від 05.09.2017 р. та зобов'язано відповідача прийняти нові рішення.

У зв'язку з цим Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 10.10.2017 р., яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 40 426 грн. 08 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.09.2017 р. суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було порушено вимоги пункту 11 статті 3 Закону № 265/95-ВР.

Також, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог про скасування рішення про застосування штрафних санкцій № від 05.09.2017 р., оскільки це рішення було скасоване ДФС України за результатами розгляду скарги.

Наведені висновки сторонами не заперечується, а відтак з огляду на положення статті 308 КАС України колегія суддів переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України установлено, що платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (тут та надалі норми ПК України наведені у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

В силу вимог підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначено статтею 177 ПК України.

Так, згідно пунктів 177.2, 177.3 названої статті ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До 31.12.2014 р. підпунктом 177.4 статті 177 ПК України визначалось, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, віднесено документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

За змістом пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 названої статті ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилом установленим підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

01 січня 2015 р. набули чинності зміни, внесені до ПК України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 р. № 71-VIII, якими пункт 177.4 статті 177 ПК України викладено у новій редакції.

За цією редакцією до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Із наведеного випливає, що до переліку витрат можуть бути віднесені витрати які підтверджуються документально та безпосередньо пов'язані з отриманням доходів.

У цьому контексті суд апеляційної інстанції враховує, що позивачем не було забезпечено дотримання вимог Закону № 265/95-ВР в частині обов'язку проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Зазначене порушення не дало змогу контролюючому органу встановити, що придбані ФОП ОСОБА_2 товари були реалізовані в межах її господарської діяльності.

Матеріали справи свідчать, що для підтвердження реалізації товарно-матеріальних цінностей позивачеві було вручено запит № 2004/ФОП/10-36-13-09 від 21.07.2017 р. про надання залишків товарно-матеріальних цінностей, які надходили на реалізацію.

Також, з метою визначення правомірності віднесення до складу витрат сум, сплачених за придбані товарно-матеріальні цінності, ФОП ОСОБА_2 направлявся запит № 2187/ФОП/10-36-13-09.

Разом з тим, інформацію, яка б підтверджувала задекларовані показники, позивач не надала.

За змістом пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

За таких обставин, судова колегія вважає обгрунтованою позицію відповідача про те, що ФОП ОСОБА_2 не доведено факту використання придбаних товарів у межах підприємницької діяльності з метою отримання доходу та про завищення у зв'язку з цим витрат на 1 645 288 грн.

Задовольняючи позов у цій частині, окружний адміністративний суд помилково виходив з того, що позивачем надано вичерпний перелік документів на придбання товарів.

Факт придбання товарно-матеріальних цінностей не вставився під сумнів контролюючим органом. Водночас, факт того, що їх придбання безпосередньо пов'язане з отриманням доходів позивачем не доведено.

За змістом п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України установлено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI на платника єдиного внеску покладено обов'язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI, у редакції що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначає недоїмку, як суму єдиного внеску, своєчасно не нараховану та/або не сплачену у строки, встановлені цим Законом, обчислену органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказ Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2016 року № 393) та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за № 508/26953 (надалі за текстом - «Інструкція»).

Згідно пункту 2 розділу VI Інструкції, тут та надалі у редакції що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

За змістом наведених правових норм контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, обчислити суму єдиного внеску та направити вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків беззаперечно свідчать про заниження суми його податкових зобов'язань, донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.

Відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI 7 за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що ФОП ОСОБА_2 завищено витрати, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, військового збору та до несплати єдиного внеску, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.09.2017 р., податкового повідомлення-рішення № від 05.09.2017 р., рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 05.09.2017 р.

Крім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що ані в позовній заяві, ані під час розгляду справи у суді позивач не навів жодних обгрунтувань та не надав доказів, які б спростовували висновки акту перевірки в частині виявленого порушення щодо неподання н звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за листопад та грудень 2014 р.

А в силу положень пункту 7 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Отже, у Головного управління ДФС у Київській області були наявні правові підстави для прийняття рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № від 05.09.2017 р.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 26 березня 2019 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя Г.В.Земляна