Справа № 293/1582/18
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1582/18

Головуючий у 1-й інстанції: Васильчук С.Ф.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

26 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області в особі інспектора роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП капрала поліції ОСОБА_2 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в Житомирській області в особі інспектора роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП капрала поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2018 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до Черняхівського районного суду Житомирської області з адміністративним позовом Управління патрульної поліції в Житомирській області в особі інспектора роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП капрала поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 12.12.2018 року адміністративний позов задоволено, а саме:

- скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.6 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №309869 від 01.06.2018 року відносно ОСОБА_3;

- провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП закрито на підставі пункту 1 ст. 247 КУпАП.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки ним виконано усі обов'язки передбачені нормами законодавства в межах повноважень.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 6 ст. 121 КУпАП за те, що він 01.06.2018 року о 23:10 год., керував автомобілем НОМЕР_1, в м. Житомир по вул. Хлібна 16, з неосвітленим номерним знаком в темну пору доби, чим порушив п.п.2.9 (в) Правил дорожнього руху, при цьому водій не мав при собі поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , чим порушив п.п.2.1 ґ Правил дорожнього руху.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. Водночас, позивач зазначає, що правил дорожнього руху він не порушував, та сама постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складання, та при її складанні не роз'яснено йому його права, передбачені ст. 268 КУпАП, зокрема, порушено право на захист, на дачу пояснень щодо обставин справи, на отримання правової допомоги, ознайомлення з матеріалами справи.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність порушення з боку позивача правил дорожнього руху не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, а оскаржену постанову винесено з порушенням вимог закону, внаслідок чого, позивача безпідставно притягнено до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів не погоджується з вказаним судовим рішенням, зважаючи на наступні підстави.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху визначено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В даному випадку, позивач порушив ним вимоги п. 2.9 та 2.1 г Правил дорожнього руху України, а саме - керуючи транспортним засобом у якого не працювала підсвідка номерного знаку, що не надавало можливість розпізнати символи номерного знаку, а також не мав при собі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2.9 в ПДР України визначена заборона водієві керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що е пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами п. 2.1 "ґ" Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з п. 2.4 "а" Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

При цьому, п. 21.1 ст.21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положеннями ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 32 Закону України "Про Національну поліцію" визначено повноваження працівника поліції щодо перевірки документів.

Так згідно ч. 2 вказаної статті поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, та підтверджується матеріалами справи, зокрема відеозаписом з місця події наданого відповідачем, підставою зупинення транспортного засобу яким керував позивач слугувала відсутність підсвічення номерного знаку, разом з тим, при перевірці документів ОСОБА_3, останній не мав при собі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.1 г Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Як вбачається із переглянутого відеозапису з нагрудної реєстратора поліцейського, позивач на запитання патрульного поліцейського щодо пред'явлення полісу (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначив, що він звільнений від обов'язкового страхування оскільки є інвалідом дитинства.

Так, згідно ст. 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники ОСОБА_4 та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Тобто, в даній статті чітко встановлено перелік категорій громадян, які звільняються від обов'язку мати страховий поліс.

Водночас, доказів того, що позивач входить до категорій громадян, які звільняються від обов'язку мати страховий поліс суду не надано, присутність особи з інвалідністю І категорії якій належить транспортний засіб, під час його зупинення не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивачем було порушено п. 2.1 ґ ПДР України, оскільки під час перевірки документів у позивача був відсутній поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем не представлено належних доказів в обґрунтування обмеження реалізації ним прав, закріплених ст. 268 КУпАП.

Так, з наданих відповідачем відеоматеріалів вбачається, що позивач був присутній на місці складення постанови, був повідомлений про її складання. Позивач висловив свої заперечення та доводи по суті вчиненого правопорушення, але працівник поліції не взяв їх до уваги, що свідчить про можливість реалізації своїх прав та об'єктивне рішення інспектора, як посадової особи, що приймає рішення у справі.

Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови відбулося у відповідності до вимог КУпАП.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, ч. 6 ст. 126 КУпАП в повній мірі підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: відеозаписом з нагрудної камери поліцейського та постановою серії ВР № 309869 від 01.06.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, у зв'язку із чим оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідачем прийнята правомірно, а суд першої інстанції не повно перевіривши аналіз всіх обставин справи прийняв не обґрунтоване та незаконне рішення.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Житомирській області в особі інспектора роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП капрала поліції ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції в Житомирській області в особі інспектора роти №4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП капрала поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6