Справа № 0240/2435/18-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/2435/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Томчук А.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

28 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року (ухвалене у м. Вінниці 04 грудня 2018 року о 14:28, повний текст якого виготовлено 17 грудня 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Квартирно-експлуатаційний відділ м.Вінниця про визнання протиправною та скасування відмови,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниця, в якому просили суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у виді листа від 21.03.2018 №2919/0-1409/0/95-18 у ненаданні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га на території Медвежо-Вушівської сільської ради Вінницького району, Вінницької області;

- зобов`язати головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею по 2,0 га на кожного із позивачів окремо, на території Медвежо-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області (за межами населеного пункту).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відсутні докази наявності у Міністерства оборони України правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки, у зв`язку із чим відсутні підстав вважати, що такі ділянки знаходяться в користуванні Міністерства оборони України.

Також позивачі наголосили на недотриманні відповідачем форми рішення, прийнятого за результатом розгляду їх заяв, адже таке рішення викладено у формі листа, а не наказу як передбачено законодавством.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зазначив, що листом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2919/0-1409/0/95-18 від 21.03.2018 позивачі повідомлені, що земельна ділянка з якої вони бажають отримати дозволи на розроблення проекту землеустрою віднесена до земель Міністерства оборони України та надана в постійне користування військовій частині, розпорядження якими не відноситься до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Відповідно до інформації, яку надав відділ у Вінницькому районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області бажані позивачами земельні ділянки знаходяться на земельному масиві в/ч НОМЕР_1 , орієнтовною площею 152,0 га, яка була проінвентаризована в 1993 році відповідно до розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 26.02.1993 №56 на території Медвежо-Вушківської сільської ради за межами населеного пункту. Землекористувачем земельної ділянки є Міністерство оборони України, отже Головне управління не є розпорядником земельної ділянки.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2019, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції,

23.02.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею по 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Медвежо-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області. До вказаного клопотання надали графічний матеріал земельної ділянки із позначенням бажаного місця розташування.

З викопіювання з оновлення планово-картографічного матеріалу Медвеже-Вушівської сільської ради від 17.07.2018 встановлено, що бажані позивачами земельні ділянки знаходяться на земельному масиві в/ч НОМЕР_1 орієнтовною площею 152,0 га, яка була проінвентаризована в 1993 році відповідно до розпорядження Вінницької РДА від 26.02.1993 №56на території Медвеже-Вушківської сільської ради, категорія земель, землекористувач землі Міністерства оборони України, форма власності: державна.

В матеріалах справи міститься копія державного Акту б/н від 07.07.1958 року на право постійного користування земельною ділянкою площею 235,0 га за військовою частиною НОМЕР_2 .

Згідно пояснень КЕВ м.Вінниця на обліку КЕВ м. Вінниця станом на 10.10.2018 знаходиться військове містечко № НОМЕР_3 с. Медвеже Вушко, земельна ділянка загальною площею 152 га., (державний акт б/н від 07.07. 1958 року на площу 235,0 га).

Відповідно до спільного наказу Державного комітету України по земельних ресурсах та Міністерства оборони України від 03.12.1992 року №34/203 Про інвентаризацію земель, що знаходяться в користуванні Міністерства оборони України, а також відповідного розпорядження представника президента України у Вінницькій області від 08.02.1993 року за №49, проведено інвентаризацію та складено Акт інвентаризації земель Міністерства оборони України на території с. В.Вушко, Вінницького району Вінницької області від 1993 року. Згідно даного Акту підтверджено законність використання земельної ділянки площею 235 га землекористувачем - військовою частиною НОМЕР_4 .

Згідно рішення начальника управління розквартирування військ і капітального будівництва МОУ №144/1/129 від 01.03.1993 та акту передачі від 08.12.2001 було передано земельну ділянку загальною площею 1 га у склад земель Медвежо Вушківської сільської ради.

Відповідно до рішення начальника управління розквартирування військ і капітального будівництва МОУ №144/1/40 від 24.01.1997 року та акту передачі від 20.08.1999 року було передано земельну ділянку загальною площею 82 га до Медвежо Вушківської сільської ради, в тому числі 42,57 га до запасу сільської ради, 39,43 га для організації садівничого товариства для військовослужбовців.

На виконання директиви Міністра оборони України від 29.12.2006 року №Д-322/1/016 Про проведення організаційних заходів у ПС ЗС України у 2007 році та наказу Начальника Вінницького гарнізону від 28.07.2007 №27 передано всі військові містечка за генеральним планом №1 та №72 від військової частини НОМЕР_5 до військової частини НОМЕР_6 . Згідно Акту прийому передачі від 06.08.2007 року за Описом №4 технічна документація на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_3 в с. В.Вушко загальною площею 152 га передано від в/ч НОМЕР_1 до в/ч НОМЕР_6 .

На підставі наказів начальника Вінницького гарнізону №35 від 24.06.11 року та №42 від 15.08.11 року, Актом прийому - передачі, затвердженим ТВО начальника Вінницького гарнізону від 15.11.2011 року, за Описом №4 передано технічну документацію на земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_3 в с. В.Вушко загальною площею 152 га від в/ч НОМЕР_6 до в/ч НОМЕР_7 .

Актом приймання (передачі) для утримання і експлуатації будівель, споруд та території військового містечка № НОМЕР_3 від 27.01.2014 року балансоутримувачем в особі КЕВ м. Вінниця передано Користувачу, в особі військової частини НОМЕР_7 , будівлі та земельну ділянку площею 152 га.

На земельній ділянці розташоване нерухоме майно КЕВ м. Вінниця Міністерства оборони України (будівлі та споруди у кількості 19 штук, яке передане в утримання і експлуатацію військовій частині НОМЕР_7 , відповідно до акту приймання (передачі) від 27.01.2014 року.

Листом від 21.03.2018 №2919/0-1409/0/95-18 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскільки згідно наданої інформації відділом у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області дана земельна ділянка віднесена до земель Міністерства Оборони України та надана в постійне користування військовій частині НОМЕР_8 , розпорядження якими не відноситься до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Позивачі не погодились із вказаною відмовою та звернулись до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка, про отримання ділянок площею до 2 га з якої позивачі подали заяви до відповідача, використовується Міністерством оборони України та належить до земель оборони. При цьому, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області не є розпорядником земель оборони, а Кабінетом Міністрів України не приймалось рішення про вилучення такої земельної ділянки. Тому, у відповідача немає повноважень на розпорядження такої земельною ділянкою, в тому числі й шляхом надання позивачам дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення частин вказаної земельної ділянки орієнтовною площею по 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства.

Суд першої інстанції зазначив, що вказана відмова є правильною по суті, а оформлення її наказом жодним чином не вплине на права та обов`язки позивачів, адже, враховуючи обставини наведені вище, у відповідача відсутні підстави надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення, державної форми власності, орієнтовною площею по 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Медвежо-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом "а" частини 3 статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У відповідності з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно із положеннями частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Відповідно частини 5 статті 20 Земельного кодексу України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".

Статтею 77 ЗК України визначено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Особливості відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, встановлюються законом.

Згідно ст.ст. 9, 14 Закону України Про Збройні Сили України землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належить їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України. Тобто, власником земель оборони (законним користувачем) виступає держава в особі Міністерства оборони України, а військові частини, установи, організації користуються ними на праві оперативного управління.

Відповідно до ст.3 Закону України Про правовий режим майна у Збройних силах України, військове майно, в тому числі і земельні ділянки, закріплюються за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною, воно набуває статусу військового майна, яке повинно використовуватись лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, наявні в матеріалах справи документи та докази, які підтверджують право постійного користування земельною ділянкою площею 152 га військового містечка № НОМЕР_3 у с. В.Вушко за Міністерством оборони України, вказують на належність даної земельної ділянки до земель оборони з особливим статусом згідно ст.77 Земельного кодексу України.

При цьому, відсутність в державному Акті б/н від 07.07.1958 року на право постійного користування земельною ділянкою площею 235,0 га за військовою частиною 35564, відмітки про реєстрацію в державній Книзі реєстрації землекористувань, не свідчить про його недійсність, оскільки станом на дату розгляду справи представником позивачів не надано доказів скасування даного Акту чи визнання його недійсним.

Згідно з Рішенням Конституційного суду України від 22.09.2005 року №5 РП/2005 Державні акти на право землекористування, які оформлені за часів колишнього СРСР визнано документом, який має право на постійне користування і не потребує переоформлення.

Суд звертає увагу на те, що надання частини вказаної земельної ділянки позивачам у власність для сільськогосподарських цілей можливе у разі вилучення вказаної земельної ділянки із земель оборони.

Згідно ст. 149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок проводиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних міських рад відповідно до їх повноважень.

Статтею 141 Земельного кодексу України передбачені підстави припинення права користування земельною ділянкою, зокрема добровільна відмова від права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених Земельним кодексом України, тощо.

Відповідно до пункту 4 Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних Сил України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1282 від 29.08.2002 року, передача військового майна органам, уповноваженим управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність проводиться за рішенням Кабінету Міністрів України - щодо цілісних майнових комплексів та за рішенням Міноборони щодо іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Судом встановлено, що Кабінетом Міністрів України рішення про вилучення даної земельної ділянки не приймалось.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що земельні ділянки, про надання дозволу на розробку землеустрою щодо яких позивачі звертались до відповідача, належить до земель оборони.

Отже, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не є розпорядником земельної ділянки з якої позивачі бажають отримати у власність земельні ділянки по 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, тому відповідач не мав жодних правових підстав для надання позивачам дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства. Тому, оскаржувану відмову суд апеляційної інстанції вважає правомірною.

Щодо форми у якій викладено рішення про вказану відмову, суд зазначає наступне.

Положенням про територіальні органи Держгеокадастру, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333 (далі - Положення №333), чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні дозволу, зокрема і форма прийнятих відповідних рішень.

Пунктом 8 Положення №333 встановлено, що головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Відповідно до статті 118 Земельного кодексу України за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу. При цьому, надання чи відмова у наданні дозволу має оформлюватись відповідним наказом.

Таким чином, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути викладена у формі наказу територіального органу Держгеокадастру.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 24.04.2018 по справі №802/1534/17.

Колегія суддів зазначає, що прийняття територіальним органом Держгеокадастру рішення щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є реалізацією наданих даному органу повноважень, на виконання покладених на нього обов`язків.

Разом з цим, судом встановлено, що у відповідача відсутні повноваження на розпорядження землями оборони про надання земельних ділянок з яких просили позивача. Тому, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач правомірно повідомив позивача листом про відсутність у нього повноважень на розпорядження землями оборони, водночас, видання відповідачем наказу з даного питання свідчило б про вихід відповідачем за межі наданих йому повноважень.

Крім того, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, що вказана відмова є правильною по суті, а оформлення її наказом жодним чином не вплине на права та обов`язки позивачів.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С. Сушко О.О.