Справа № 461/63/19
Суддя: Фролова Л. Д.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №461/63/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2019 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі:

секретаря судового засідання Збожної О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтував тим, що 27 грудня 2018 р. інспектором з паркування відносно нього була винесена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП. Порушення полягало у тому, що він здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Позивач з цим не погоджується, вважає, що правила дорожнього руху не порушував, оскільки здійснив вимушену зупинку неподалік аптеки для того щоб придбати необхідні ліки. Зазначив, що дорожній знак не відповідає Правилам дорожнього руху (далі ПДР) та ДСТУ 4100-2002, а камери, які використовувалися для фіксації правопорушення не сертифіковані та не придатні до використання.

Просить суд визнати неправомірними дії та скасувати постанову інспектора з паркування управління безпеки міста Львівської міської ради ОСОБА_2 від 27 грудня 2018 р., провадження у справі закрити, у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Ухвалою від 08 січня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

08 лютого 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Зазначає, що позивач фактично визнав, що зупинив автомобіль в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», однак мотиви такої зупинки не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення ПДР. Також звертає увагу суд на те, що позивач посилається на застарілий ДСТУ 4100-2002 (прийнятий 2002 року), натомість зараз чинним є ДСТУ 4100-2014, яким визначено Загальні технічні умови та правила застосування, дорожніх знаків в Україні. Згідно з п. 10.5.30 ДСТУ 4100-2014 у населених пунктах дорожні знаки 3.34 - 3.37 можуть (а не повинні) застосовуватись з табличками 7.2.2 - 7.2.6,7.4.1 - 7.4.7,7.5.1 - 7.5.6,7.18. Вказав, що фотоматеріали, які долучено до відзиву підтверджують факт порушення ОСОБА_1 ПДР.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи, які не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не зявилися.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності ЛВ №2566 від 27 грудня 2018 року, складеного інспектором з паркування, управління безпеки міста Львівської міської ради ОСОБА_2 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 225,00 грн.

В оскаржуваному повідомленні вказується, що 27 грудня 2018 року о 12 год. 22 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Nissan» модель Х-trail, номерний знак НОМЕР_1 у м. Львові на пл. Соборній, 2 здійснив зупинку в зоні дорожнього знаку «Зупинка заборонена», чим порушив п. 8.4. «в» Правил дорожнього руху України /а.с. 13/.

За змістом ч.1 ст.122 КУпАП порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно із вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Позивач заперечує факт вчинення ним правопорушення, мотивуючи тим, що дорожній знак не відповідає Правилам дорожнього руху та ДСТУ 4100-2002.

Розділом 33 ПДР, зокрема у підрозділі 3 закріплено такий заборонний дорожній знак, як знак 3.34 «Зупинку заборонено».

За змістом п. 8.4. «в» розділу 8 ПДР дорожні знаки поділяються на такі групи, як заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

В межах дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

У відповідності до п.1.10 ПДР зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо);

Зона дії знаку 3.34 поширюється - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені (підрозділ 3 Розділу 33).

Пунктом 8.2-1 ПДР України передбачено, що дорожні знаки застосовуються відповідно до цих правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Чинним на даний час є не ДСТУ 4100-2002, на який покликається позивач, а ДСТУ 4100-2014, якими визначені Загальні технічні умови та Правила застосування дорожніх знаків.

Пункт 10.5.30 ДСТУ 4100-2014 передбачає можливість, а не обовязкове застосування у населених пунктах дорожні знаки 3.34 - 3.37 із табличками 7.2.2 - 7.2.6,7.4.1 - 7.4.7,7.5.1 - 7.5.6,7.18.

Таким чином, доводи позивача про те, що дорожній знак 3.34 ПДР України встановлений з порушеннями державних стандартів, не можуть бути підставою порушення правил дорожнього руху, оскільки висновків відповідних організацій не існує, а відповідно водії не мають право порушувати правила дорожнього руху (знаку), який встановлений відповідними органами, крім того згідно діючого ДСТУ 3100-2014 застосування таблички під знаком 3.34 не є обов'язковим.

Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.11.2018 р. у справі №404/3116/16-а (2-а/404/986/16).

На спростування доводів позивача та підтвердження того, що останній дійсно допустив порушення вимог п. 8.4. «в» ПДР, відповідачем долучено до відзиву фотоматеріали /а.с. 32-36/, з яких видно, що автомобіль «Nissan», номерний знак НОМЕР_1 припаркований в межах дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Окрім того, відповідачем додано до матеріалів справи декларацію відповідності, на підтвердження того, що відеореєстратори моделі DMT1 за технічною специфікацією виробника "Shenzen Diamante Technology Co., Ltd" дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів та мають належний сертифікат відповідності.

Таким чином, вищевказані, досліджені в судовому засіданні фотоматеріали, суд вважає належними та допустимими доказами на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В силу вимог встановлених ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. При цьому водій має право відступати від вимог Закону та відповідно правил дорожнього руху лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян (ст. 16 Закону).

Судом не встановлено обставин непереборної сили.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обовязок субєкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обовязок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Підстави позову, на які посилався позивач, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, не спростовано останнім.

Більше того, суд вбачає, що ОСОБА_1 у позовній заяві не заперечує той факт, що здійснив зупинку автомобіля в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Доказів неправомірної поведінки працівників Управління безпеки міста Львівської міської ради не надано, приймаючи оскаржувану постанову відповідач реалізовував свої повноваження по забезпеченню безпеки дорожнього руху.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у діях водія ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними. Відтак суд вважає, що повідомлення ЛВ №2566 від 27 грудня 2018 року є законним та обґрунтованим, підстави для визнання дій інспектора з паркування незаконним у суду відсутні. Внаслідок чого позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 288 КУпАП позивач був звільнений від сплати державного мита, тому відсутні правові підстави для розподілу витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 241-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення або з дня отримання копії рішення.

Суддя Л.Д. Фролова