Справа № 160/9712/18
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 березня 2019 року м. Дніпросправа № 160/9712/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 в адміністративній справі № 160/9712/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач через свого представника ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 в адміністративній справі № 160/9712/18 повернуто.

20.03.2019 року позивач через свого представника ОСОБА_2, повторно подав апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КАС України встановлено, що здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

Відповідно до частини першої та другої статті 55 КАС України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. (ч. 2 ст. 59 КАС України)

Довіреності або інші документи, які підтверджують повноваження представника і були посвідчені в інших державах, повинні бути легалізовані в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. (ч. 9 ст. 59 КАС України)

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що остання подана і підписана ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1.

В матеріалах справи міститься копія довіреності від 07.03.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_2 на представництво її інтересів, в тому числі, в судових органах України будь-якої інстанції та юрисдикції строком до 07.03.2021 року та копія засвідчення адвокатом-нотаріусом держави Ізраїль справжності підпису ОСОБА_1. (а.с 22-23)

Із копії засвідчення справжності підпису вбачається, що 7 березня 2018 року особа ОСОБА_1 була встановлена адвокатом-нотаріусом держави Ізраїль на підставі паспорту громадянина України НОМЕР_1, виданого органом 0401 15.10.1996 року, із копій довіреності від 07.03.2018 року також вбачається, що остання видана на підставі вказаного паспорту.

Однак, з копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 вбачається, що останній виданий 15 жовтня 1996 року та дійсний до 15 жовтня 2006 року, відмітки про продовження терміну дії паспорта відсутні. (а.с. 20)

Відповідно до п. 1 Положення про паспорт громадянина України паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Документом, що посвідчує особу громадянина України за кордоном і при перетинанні державного кордону України, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Пунктом 2 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон паспорт - це документ, що посвідчує особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном.

Строк дії паспорта становить десять років (п. 12 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

Отже, паспорт громадянина України є дійсним для, зокрема, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою на території України. При цьому, документом, що посвідчує особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який, в свою чергу, є дійсним протягом десяти років.

З аналізу вказаних норм вбачається, що у разі оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою громадянином України, який перебуває за кордоном застосовуються аналогічні вимоги як до паспорта громадянина України.

Таким чином, на момент видачі довіреності термін дії паспорта ОСОБА_1 сплинув, тобто цей паспорт є недійсним і не може підтверджувати її особу, а тому колегія суддів дійшла висновку, що повноваження ОСОБА_2 на подання і підписання апеляційної скарги не підтверджені належним документом.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 298 КАС України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

Відповідно до ч. 2 ст. 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Нормами п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України встановлено, що позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу повернути заявнику.

Згідно з ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись 169, ч. 2, 6, 7 ст. 298, КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 року в адміністративній справі № 160/9712/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій - повернути.

Повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання відповідно до ч. 2 ст. 325 КАС України та може бути оскаржена у касаційному порядку в строк, визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва