Справа № 1340/5947/18
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №1340/5947/18

25 березня 2019 року

зал судових засідань № 10

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Магиревич Ю.Д.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянув у судовому засіданні адміністративну справу за позовом позовом ОСОБА_3 до Дрогобицького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління Служби безпеки України у Львівській області про скасування рішення, зобовязання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (місце проживання: 82194, Львівська область, Дрогобицький район, с.Новий Кропивник, вул.Довбуша, 43) звернувся до суду з позовом до Дрогобицького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (місцезнаходження: 82100, Львівська область, м.Дрогобич, вул. Стрийська, 64), в якому просить суд:

-скасувати рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на імміграцію №4623/2 від 13.11.2018;

-зобовязати відповідача поновити розгляд заяви позивача про надання йому дозволу на імміграцію та за відсутності підстав для обґрунтованої відмови надати такий дозвіл.

Протокольною ухвалою від 27.02.2019 суд, керуючись ст.49 Кодексу адміністративного судочинства України, залучив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління Служби безпеки України у Львівській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є громадянином ОСОБА_4 Федерації, проживає в Україні з 2014року на законних підстав, звернувся до Дрогобицького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну. 13.11.2018 відповідач прийняв рішення №4623/2 про відмову у наданні дозволу на імміграцію, зазначивши підставою для відмови лист Управління Служби безпеки України у Львівській області про доцільність відмови в оформленні дозволу на імміграцію на підставі п. 6 ч. 1 ст.10 Закону України «Про імміграцію». На думку позивача, лист УСБУ не містить жодних конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення ним будь-яких протиправних дій. Вважає, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним та таким, що порушує його права, а тому підлягає скасуванню.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Третя особа, Управління Служби безпеки України у Львівській області пояснень на позовну заяву суду не надала.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце його проведення. Клопотань про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління Служби безпеки України у Львівській області явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча повідомлялася належним чином про час, дату і місце його проведення. Клопотання про розгляд справи без участі їхнього уповноваженого представника до суду не надходило.

Заслухавши вступне слово позивача та представника позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є громадинином ОСОБА_4 Федерації, що підтверджується паспортом № від 21.06.2011 (а.с. 33).

02.09.2014 між позивачем та громадянкою України ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №2299. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ №240643 виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (а.с.35).

11.10.2017 позивачу було видано посвідку на постійне проживання серії ТР 179775, згідно з якою, місцем проживання в Україні є: Львівська область, Дрогобицький район, с.Новий Кропивник, вул.Довбуша, 43 з 08.11.2017 (а.с. 7).

На даний час позивач законно перебуває на території України, на підставі посвідки на тимчасове проживання номер ТР 179775, виданої 11.10.2017, термін якої продовжено до 10.09.2018(а.с.8).

25.11.2017 позивач звернувся із заявою до Дрогобицького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», як особі, що є чоловіком громадянки України.

У вказаній заяві позивач зазначив місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1.

До заяви позивачем були подані документи, передбачені ст.9 Закону України «Про імміграцію» та п. 11 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983. Факт прийняття відповідачем заяви разом з додатками підтверджується підписом головного спеціаліста Дрогобицького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в розділі «Службові відмітки» заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну(а.с.31 а).

Дрогобицький міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України, сектору міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП у Львівській області, Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області, Управління Служби безпеки України у Львівській області із запитами про проведення перевірки наявності чи відсутності підстав для надання ОСОБА_3 дозволу на імміграцію в Україну.

09.11.2018 до Дрогобицького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області надійшла відповідь Управління Служби безпеки України у Львівській області №62/2/1-2894п від 01.11.2018 в якій вказано про те, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію» Управлінням Служби безпеки України у Львівській області вбачається за доцільне, відмовити ОСОБА_3 у наданні дозволу на імміграцію в Україні(а.с.54).

13.11.2018 Дрогобицьким міським відділом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийнято рішення №4623/2 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну позивачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію»(а.с.57).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України «Про імміграцію» від 07.06. 2011 №1182-VI із змінами і доповненнями (далі - Закон N 1182-VI).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Частиною 3 ст. 4 цього Закону передбачено, що дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Згідно із статтею 9 Закону України «Про імміграцію» заяви про надання дозволу на імміграцію подаються, зокрема, особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання. Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

Частиною 5 ст. 9 Закону України «Про імміграцію» встановлено, що для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначає Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12. 2002 № 1983 із змінами і доповненнями (далі - Порядок).

Пунктом 12 Порядку передбачено, що територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_3 від 25.11.2017 та доданих до неї документів Дрогобицьким міським відділом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області було прийнято вказані документи до свого провадження.

Відповідно до пункту 14 Порядку територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених ст. 10 Закону України «Про імміграцію» надсилають відповідні запити до регіональних органів СБУ, Національного центрального бюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

Регіональні органи СБУ, Національне центральне бюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять у межах своєї компетенції у місячний термін після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який зробив запит.

Відповідно до пункту 18 Порядку, ДМС аналізує у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 17 цього Порядку органів (СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба) інформацію та на підставі матеріалів справи приймає рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

З матеріалів справи вбачається, що Дрогобицьким міським відділом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області направлено інформаційний запит начальнику Управління Служби безпеки України у Львівській області, на який отримана відповідь від 01.11.2018 за №62/2/1-2894 про доцільність відмови ОСОБА_3 у оформленні дозволу на імміграцію відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію» (копії вказаних листів наявні в матеріалах справи).

На підставі вказаного листа-відповіді Управління Служби безпеки України у Львівській області від 01.11.2018 за №62/2/1-2894п відповідачем було прийнято рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_3

Статтею 10 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Суд вказує, що листи - це службова кореспонденція, яка носить лише роз'яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не є нормативно-правовими актами, які б могли врегульовувати відповідні правовідносини.

Так, лист - відповідь Управління Служби безпеки України у Львівській області від 01.11.2018 за №62/2/1-2894п містить відомості про те, що з метою недопущення загрози засадам національної безпеки України та керуючись п. 6 ст. 10 Закону України «Про імміграцію» є доцільним відмовити гр. ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3 у наданні дозволу на імміграцію.

Проте, суд зауважує, що вказаний лист Управління Служби безпеки України у Львівській області не містить посилання на інші закони України, які б вказувати на наявність тих обставин, які стали підставою для висновку про недоцільність у наданні ОСОБА_3 дозволу на імміграцію, як це визначено у п. 6. ч. 1 ст. 10 вказаного Закону.

Суд також вважає, що лист - відповідь Управління Служби безпеки України у Львівській області від 01.11.2018 за №62/2/1-2894п, як підстава для прийняття оскаржуваного рішення, не може однозначно свідчити про обґрунтованість вказаних у ньому обставин.

Крім того, відповідачем не здійснено інших заходів, які б слугували прийняттю обґрунтованого, добросовісного, розсудливого рішення з дотриманням принципу рівності перед законом, яке б запобігало несправедливій дискримінації.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи зазначене, оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність підстав, визначених п. 6 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію» щодо відмови позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну, а тому вимоги позивача щодо скасування рішення Дрогобицького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області №4623/2 від 13.11.2018 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується решти вимог позивача про зобов'язання поновити розгляд заяви ОСОБА_3про надання йому дозволу на імміграцію в Україну, то суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про імміграцію» №2491-III від 07.06.2001 Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції:

1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах;

2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні;

3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються;

4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання;

5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

При цьому, суд вказує, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача підлягає застосуванню ч. 2 ст. 11 КАС України, відповідно до якої суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи судом скасовано рішення Дрогобицького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області №4623/2 від 13.11.2018 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, тому суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку дійсно є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву про надання позивачу дозволу на імміграцію.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином сплачений позивачем судовий збір у сумі 1409,60грн. підлягає стягненню з Дрогобицького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Скасувати рішення Дрогобицького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україні №4623/2 від 13.11.2018 громадянину ОСОБА_4 Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобовязати Дрогобицький міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про надання йому дозволу на імміграцію в Україні з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Стягнути з Дрогобицького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (місцезнаходження: 82100, Львівська область, м.Дрогобич, вул. Стрийська, 64) за рахунок бюджетних асигнувань1409 (одна тисяча чотириста девять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору на користь ОСОБА_3 (місце проживання: 82194, Львівська область, Дрогобицький район, с.Новий Кропивник, вул.О.Довбуша, 43, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.03.2019.

Суддя Лунь З.І.