Справа № 639/6610/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 р.Справа № 639/6610/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Ральченка І.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.01.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Баркова Н.В., м. Харків, повний текст складено 01.02.19 року по справі № 639/6610/18

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського роти №2 УПП в Полтавській області ДПП капрал поліції ОСОБА_2

про визнання незаконними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2018 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся позивач ОСОБА_1 з адміністративним позовом до інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП капрала поліції ОСОБА_2, в якому просить визнати незаконними дії відповідача при складенні постанови серії НК №306437 від 08.11.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, за яке на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №306437 від 08.11.2018 року, винесену відповідачем про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень та закрити справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.11.2018 року відповідачем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 306437, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Позивач вважає, що вищевказана постанова є незаконною, безпідставною, винесеною з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а зазначені у постанові обставини вчинення правопорушення не відповідають дійсності. Так, 08.11.2018 року, на 208 км автодороги Київ - Харків - Довжанський позивача зупинив відповідач та повідомив його про те, що він, нібито, порушив пункт 9.8 ПДР України, а саме керував ТЗ, не ввімкнув ближнє світло фар поза межами населеного пункту у світлу пору доби. Однак позивач вказує, що не згоден з висновком відповідача про наявність в його діях складу правопорушення, оскільки правила дорожнього руху він не порушував, а саме не порушував пункт 9.8 ПДР України. Позивач вважає, що відповідач безпідставно звинуватив позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, грубо порушив процедуру та порядок розгляду справи та виніс незаконну постанову. Так, під час розгляду справи у позивача не було з'ясовано, чи згоден він з даним правопорушенням, оспорює він дії поліції чи ні, позивачу навіть не було надано можливості пояснити обставини справи, пред'явлена постанова роз'яснена йому не була, позивачу не були роз'яснені його процесуальні права, які передбачені ст.ст. 59, 63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Крім того співробітник поліції при винесенні постанови не навів жодних належних та достатніх доказів, на яких ґрунтується його висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення, а записана відповідачем інформація в постанові про відео з боді-камери, яке, нібито, додається до постанови, взагалі не було надано позивачу для ознайомлення. Крім того взагалі незрозуміло та невідомо з якої саме боді-камери було щось зафіксоване, про яке саме відео йдеться мова і чи було воно зафіксоване взагалі. Більше того, відповідач не встановив та не опитав жодних свідків даної події, які зможуть підтвердити, що позивач не порушував правила дорожнього руху.

Рішенням Жовтневого районного суду від 28.01.2019р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП капрала поліції ОСОБА_2 про визнання незаконними дій та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення є незаконним, необґрунтованим, та таким, що винесене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що на відео, що надані відповідачем взагалі не зафіксований факт будь-якого адміністративного правопорушення. З відео неможливо встановити подію правопорушення оскільки відеокамера, з якої відбувалась фіксація взагалі не була направлена в сторону автомобільних фар, а надані відеофайли фактично містять фіксацію незаконних дії поліцейського щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, що не може бути підтвердженням факту правопорушення. Враховуючи вищевикладене просить рішення Жовтневого районного суду м, Харкова від 28 січня 2019 року у справі № №639/6610/18 повністю скасувати та ухвалити нове рішення яким визнати незаконними дії поліцейського роти № 2 УГІП в Полтавській області ДПП капрала поліції ОСОБА_2 при складенні постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №306437 від 08.11.2018 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, за яке на ОСОБА_1 накладено аміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №306437 від 08.11.2018, винесену поліцейським роти № 2 УПП в Полтавській області ДПП капралом поліції ОСОБА_2, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч,2 ст. 122 КУпАГІ та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень. Закрити справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.

Окрім того, за правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З матеріалів справи судом встановлено, що представник позивача повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за номером телефону, що підтверджується телефонограмою від 21.03.2019р. (а.с. 98).

Відповідач повідомлений на електронну адресу, яка містяться а матеріалах справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до змісту копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №306437, складеної 08.11.2018 року інспектором роти №2 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП капралом поліції ОСОБА_2 відносно водія власника автомобіля «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, останній, 08.11.2018 року, о 12:00 годині на автодорозі Київ - Харків - Довжанський 208 км, керував ТЗ не ввімкнув ближнє світло фар поза межами населеного пункту у світлу пору доби, чим порушив п.9.8 ПДР України, та чим скоїв адменеітративне правопорушення , передбачене частиною 2 ст. 122 КУпАП. До ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425, 00 грн. До постанови додаються: відео з боді-камери ВІ00087(а.с. 9).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи досліджені в судовому засіданні докази, відсутність в діях відповідача інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП капрала поліції ОСОБА_2 при складанні оскаржуваної постанови та в тексті складеної постанови таких порушень, що тягнуть скасування постанови про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, подія якого, склад і вина правопорушника повною мірою доведені під час розгляду адміністративної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КупАП), Законом України «Про автомобільні дороги», який визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 1061, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 1162, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 1644, статтею 1751 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 1811, частина перша статті 182, статті 183, 184, 1892, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно п. 1.1. ПДР , ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 9.8. ПДР України передбачено, що під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; на великовагових, великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях. З 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах можна ввімкнути дальнє світло фар або додатково протитуманні фари за умови, що це не буде засліплювати інших водіїв.

При цьому, відповідно до п. 31.4. ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: зокрема, п.31.4.3 ПДР України щодо зовнішніх світлових приладів: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди. За вказані порушення передбачене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі від двадцяти п'яти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, з диспозиції даної статті вбачається що порушення водіями транспортних засобів правил користування зовнішніми освітлювальними приладами та порушення водіями транспортних засобів правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку становить обєктивну сторону двох самостійних правопорушень, тому твердження позивача та представника позивача про відсутність складу адміністративного правопорушення за обставин, що зазначені в оскаржуваній постанові, є безпідставним та свідчить про неправильне тлумачення змісту норми ч.2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути обєктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський зобовязаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі ОСОБА_3 № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, в додаток до відзиву відповідача (а.с.35) надано відеозапис з персональних мобільних відео реєстраторів інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП капрала поліції ОСОБА_2

Дослідивши надай відеозапис з нагрудної камери, колегія суддів зазначає, що підставою для зупинки транспортного засобу позивача було порушення ним ч. 2 ст. 122 КупАП.

Колегія суддів зазначає, що з дослідженого відеозапису наданого відповідачем не вбачається, що автомобіль позивача ріхався з вимкненими денними ходовими вогнями або вимкненим ближнім світлом фар.

Визнання позивачем порушення з наданого відеозапису також не вбачається.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що із відеозапису наданого відповідачем, через сонячні відблиски, взагалі не можна встановити чи було, під час руху автомобіля позивача, увімкнене у ближнє світло фар.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.

Відповідач, як при розгляді справи про адміністративні правопорушення, так і суду, не надав належні і допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем проступку.

Тобто доказ на підставі якого прийнята постанова, який підтверджує скоєння позивачем правопорушення є відсутнім.

У позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_1 факт вчинення порушення ПДР не визнає, та зазначає, що начебто їхав з ввімкненим ближнім світлом фар.

Тобто доказ на підставі якого прийнята постанова, який підтверджує скоєння позивачем правопорушення є відсутнім.

В матеріалах справи відсутні докази які б беззаперечно свідчили про те, що позивач керував транспортним засобом з вимкненими денними ходовими вогнями або вимкненим ближнім світлом фар в світлу пору доби, чим порушив п. 9.8 ПДР України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 26.04.2018 р. у справі № 338/855/17.

Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у звязку з чим колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

З урахуванням зазначеного, доводи відповідача та суду першої інстанції стосовно правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим.

Колегія суддів критично оцінює твердження суду першої інстанції, що з наявного відеозапису наданого відповідачем, вбачаються обставин вчинення адміністративного правопорушення.

Щодо посилань відповідача та суду першої інстанції на те, що позивач не заперечує факт скоєння ним порушення, та фактично його визнає колегія суддів зазначає наступне.

З наданого відповідачем відеозапису не вбачається факт визнання позивачем вчинення ним правопорушення.

При цьому колегія суддів зазначає, що відсутність заперечень не є тотожним з визнанням факту вчинення правопорушення, фактичних обставин його вчинення.

Крім того, в адміністративному позові позивач заперечує проти скоєння ним порушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КупАП.

Колегія суддів зазначає, що згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Матеріали справи та відзив на адміністративний позов не містить будь яких посилань на фактичні обставини та докази в їх підтвердження, окрім наявності відеозапису з якого не вбачається факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, на якому позивачем не визнається факт вчинення правопорушення, але як зазначено вище дані посилання відповідача є необґрунтованими та не правомірними.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова серії НК №306437 від 08.11.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, за яке на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень підлягає скасуванню.

Оскільки, як було встановлено вище, матеріали справи не містять належних доказів вчинення адміністративного правопорушення, всі інші доводи сторін по справі, щодо процедури та порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, посилання на те, що наданий відповідачем відеозапис зняте не на нагрудну камеру, не впливають на вирішення справи по суті.

Крім того, згідно постанови серії НК №306437 від 08.11.2018 року, до постанови додається відео з боді-камери Ві-00087.

При цьому, твердження позивача щодо неправильної кваліфікації вчиненого ним правопорушення не мають жодного об'єктивного обґрунтування, оскільки саме частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил руху автомагістралями. .

Зазначене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17 травня 2018 року у справі №726/786/17 та від 07.02.2018 року у справі № 285/1619/17, а також в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 345/1088/18.

Щодо вимоги позовної заяви, в частині визнання незаконними дії відповідача при складенні постанови серії НК №306437 від 08.11.2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до приписів ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції), ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України (у чинній редакції), предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов'язки учасників спірних правовідносин.

Таким чином, обов'язковою ознакою рішень, дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер.

В силу ч.1 ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

У свою чергу, особа, що притягнута до адміністративної відповідальності, наділена правом оскарження зазначеної постанови.

Колегія суддів зазначає, що не дії відповідача, а його рішення у формі постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності породжує для позивача певні правові наслідки і має обов'язковий характер.

У даному випадку інспектором роти №2 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП капрала поліції ОСОБА_2 за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1, передбаченого ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесено оскаржувану постанову від 08.11.2017 року, якою і притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що дії відповідача щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності самі по собі не містять владно-управлінських ознак, оскільки юридичні наслідки для особи у даному випадку має лише рішення у формі постанови, яким останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковими висновки позивача щодо наявності підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними відповідних дій інспектора, оскільки, як зазначено вище, не діями відповідача, а його рішенням (оскаржуваною постановою), позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до статті 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов'язків.

Згідно з частиною другою статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, відповідач законом наділений повноваженнями щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення і накладення адміністративних стягнень від імені органів Національної поліції.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

При цьому, належним та достатнім способом захисту прав позивача у даному випадку є скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, про що і прийнято рішення судом першої інстанції.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконними дій Інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП капрала поліції ОСОБА_2 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення задоволенню не підлягає.

У відповідності до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 286, скасовуючи оскаржувану постанову, суд має право закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що рішенням суду постанову серії НК №306437 від 08.11.2018 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, скасовано, у зв'язку з відсутністю доказів вчинення адміністративного правопорушення, з урахуванням п.3 ч. 3 ст. 286 КАС України справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.01.2019 року по справі № 639/6610/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Скасувати постанову серії НК №306437 від 08.11.2018 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, за яке на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП по якій винесено постанову серії НК №306437 від 08.11.2018.

В іншій частині, в задоволенні позову відмовити. .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_3