Справа № 420/6447/18
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6447/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.,

за участю:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1, за довіреністю,

представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Контрактні матеріали до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 26.11.2018 р. №,-

ОСОБА_3 спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Контрактні матеріали» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС в Одеській області в якому просило:

1. Визнати неправомірними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.11.2018 р. № про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на суму 1 982 151 (один мільйон девятсот вісімдесят дві тисячі сто пятдесят одна),00 грн. винесене заступником начальника ГУ ДФС в Одеській області.

ІІ. Аргументи сторін

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

В 2018 р. ГУ ДФС в Одеській області тричі зверталось до ТОВ «Контрактні матеріали» за наданням податкової інформації у вигляді пояснень та їх документальних підтверджень 24.05.2018 р. стосовно взаємовідносин з ТОВ «У-Сигма» та ТОВ «Лідерал буд», на що отримало відповідь та копії документів з вказаними в запиті контрагентами. Запит від 07.08.2018 р. стосувався взаємовідносин з ТОВ «Ліберал буд» та на нього ТОВ «Контрактні матеріали» також надало відповідь та відповідні документи. В третє відповідач 18.09.2018 р. запитав у ТОВ «Контрактні матеріали» відомості про взаємовідносини з ТОВ «Будсітіпроект» на що було надано відповідь з необхідними документами.

Позивач зазначив, що відповідач всупереч тому, що ТОВ «Контрактні матеріали» надало контролюючому органу в повному обсязі запитувану інформацію ГУ ДФС призначило позапланову виїзну перевірку.

24.10.2018 р. відповідач прийняв наказ №8194, яким призначив позапланову перевірку ТОВ «Контрактні матеріали» з 25.10.2018 р. тривалістю 5 робочих днів за період діяльності з контрагентами ТОВ «Окада Девелопмент» (ТОВ «У-Сигма») за січень 2018 р., ТОВ «Ліберал буд» за січень, травень 2018 р., ТОВ «Будсітіпроект» за травень, червень 2018 р. з метою дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість.

Позивач вважає прийнятий відповідачем наказ №8194 протиправним оскільки, відповідач призначає перевірку у разі не надання платником податків пояснень та їх документального підтвердження.

За результатами перевірки відповідач склав акт від 07.11.2018 р. № 2417/15-32-14-07/39227772, в якому зафіксував порушення позивачем податкового законодавства.

Позивач не погоджуючись з висновками акту перевірки подав заперечення (т.1 а.с.83-102).

21.11.2018 р. відповідач надав відповідь про результати розгляду заперечення на акт перевірки від 07.11.2018 р. № 2417/15-32-14-07/39227772, якою відмовив від задоволення вимог (т.1 а.с.103-113).

26.11.2018 року ГУ ДФС в Одеській області прийняло повідомлення-рішення № НОМЕР_1 яким збільшено грошове зобовязання ТОВ «Контрактні матеріали» на загальну суму 1 982 151,00 грн.

Позивач не погоджується з вище зазначеним податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС в Одеській області, вважає його протиправним та таким, що базується виключно на припущеннях щодо нереальності господарських операцій з контрагентами ТОВ «Контрактні матеріали, а отже належить до скасування.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові та просила задовольнити у повному обсязі.

17.12.2018 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами загального позовного провадження.

23.01.2019 р. ухвалою занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та продовжено розгляд справи по суті.

Представник відповідача у судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов (т.4 а.с.37-48).

В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив наступне, що відповідно до баз даних єдиного реєстру податкових накладних, ІС «Податковий блок», «Система автоматизованого співставлення податкових зобовязань і податкового кредиту в розрізі контрагентів» та під час проведення перевірки встановлено, що ТОВ «Контрактні матеріали» мало взаємовідносини по придбанню товарів з ТОВ «Окада Девелопмент» (ТОВ «У-Сигма»), ТОВ «Ліберал буд», ТОВ «Будсітіпроект».

Однак в ході перевірки встановлено, що ТОВ «Окада Девелопмент» (ТОВ «У-Сигма»), ТОВ «Ліберал буд», ТОВ «Будсітіпроект» не могли фактично здійснювати господарські операції з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного.

Представник відповідача зазначив, що недоведеність реальності здійснення ТОВ «Контрактні матеріали» господарських операцій свідчить про формальність первинної документації, складеної на їх підставі та їх відображення в регістрах бухгалтерського обліку і фінансової звітності.

Таким чином, на думку представника відповідача договори, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та інші первинні документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку.

Представник позивача надала відповідь на відзвив, в якому зазначила, що з контрагентами ТОВ «Окада Девелопмент» (ТОВ «У-Сигма»), ТОВ «Ліберал буд», ТОВ «Будсітіпроект» проведені операції підтвердженні первинними документами, оскільки операції призвели до зміни майнового стану учасників відбулась оплата товарів та послуг, наявні належним чином складені та зареєстровані податкові накладні, а отже ТОВ «Контрактні матеріали» має повне право на податковий кредит в сумі 1321429 грн., а тому не допустило жодного заниження податку на додану вартість, внаслідок чого оскаржуване податкове повідомлення-рішення належить до скасування.

Заслухавши вступне слово представників учасників справи, зясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином

ІІІ. Обставини, встановлені судом

Так, суд встановив, що позивач зареєстрований 28.05.2014 р., як юридична особа та зареєстрованим платником податку на додану вартість індивідуальний податковий номер 91.

Інформація про види діяльності, які позивач мав право здійснювати: інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів, виробництво залізничних локомотивів і рухомого складу, інші види діяльності з прибирання, допоміжне обслуговування наземного транспорту, роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах, неспеціалізована оптова торгівля, роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, надання послуг перевезення речей (переїзду), складське господарство, вантажний автомобільний транспорт, транспортне оброблення вантажів, технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

24.10.2018 р. відповідач прийняв наказ №8194 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Контрактні матеріали» (т.1 а.с.49).

За результатами перевірки відповідач склав акт від 07.11.2018 р. № 2417/15-32-14-07/39227772 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Контрактні матеріали» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість з платниками податків ТОВ «Окада Девелопмент» (ТОВ «У-Сигма») за січень 2018 р., ТОВ «Ліберал буд» за січень, травень 2018 р., ТОВ «Будсітіпроект» за травень, червень 2018 р.» (т.1 а.с.53-82), в якому зафіксовані наступні порушення:

-п.44.1 ст.44, пп. «а» п.198.1 та абзацу першого п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України та розділ 5 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Мінфіну України від 28.01.2016 р. №21, що призвело до заниження податку на додану вартість, що належить сплаті до бюджету у загальній сумі 1 321 429 грн.

На підставі акту перевірки 07.11.2018 року відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, за платежем податок на додану вартість яким було збільшено грошове зобовязання позивачу на загальну суму 1 982 151 грн. (т.1 а.с.33).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

IV Джерела права та висновки суду.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 ПК України визначено, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює ПКУ.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з Розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201цього Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Так, в розумінні статті 1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої-другої статті 9 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Суд встановив, що як зазначається у ОСОБА_4 перевірки, порушення позивачем податкового законодавства відбулось за рахунок встановленої перевіркою нереальності та безтоварності господарських операцій з метою завищення податкового кредиту з ПДВ з контрагентами з ТОВ «Окада Девелопмент» (ТОВ «У-Сигма»), ТОВ «Ліберал буд», ТОВ «Будсітіпроект».

Однак, суд зазначає, що твердження відповідача викладені в акті перевірки спростовуються наступним.

Суд встановив, що починаючи з 2015 р. позивач уклав ряд договорів з ТОВ «ТІС-Вугілля», ТОВ «Іллічівський морський рибний порт», ТОВ «Вертикаль-груп», ТОВ «Екскомсервіс», ТОВ «ТІС-Руда», ТОВ «Портінвест Лоджистік», ТОВ «ТІС-Контейнерний термінал» за якими позивач виконує роботи з підготовки кузовів вантажних залізничних вагонів під навантаження дрібними фракціями, маркуванням вантажів в залізничних вагонах, маркування сипучих вантажів, обробки внутрішньої частини кузова підвагона проти замерзання вантажу, зачистці вантажних залізничних вагонів та прибирання території, маркування вапном навалочних вантажів після навантаження в на піввагони, та інші роботи (т.1 а.с.120-155).

З метою виконання зобовязань за контрактом позивач придбав товари, які використовує в своїй господарській діяльності, зокрема але не тільки: листи стальні гарячекатані (лист г/к) бішофіт (магній хлористий), вапно негашене, піну будівельну та пістолети для піни, ампір мішковий, лопати та інше.

Позивач зазначив, що всі ці матеріали придбалися з метою виконання робіт, зокрема лист г/к, піна будівельна використовується для латання дірок у вантажних залізничних вагонах, яким чином здійснюються роботи з підготовки кузовів до навантаження сипучим вантажем чи вугіллям дрібної фракції. Обробка обробки внутрішньої частини кузова підвагона проти замерзання вантажу здійснюється з використанням бішофіту (магній хлористий). А вапно негашене використовується для маркування вантажів. Інші придбані товари використовуються в процесі виконання робіт з зачистки вагонів та прибирання території замовників.

Позивач придбував товари у багатьох постачальників, однак в перевірку потрапили лише три з них ТОВ «Окада Девелопмент» (ТОВ «У-Сигма»), ТОВ «Ліберал буд», ТОВ «Будсітіпроект».

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Ліберал буд» , суд встановив наступне, що підтверджується первинни бухгалтерськими документами.

Позивач уклав з ТОВ «Ліберал буд» договір поставки №25/01-1 від 25.01.2018 р. на придбання товару, а саме бішофіт (магній хлористий), лист г/к 5мм ст.., вапно негашене мелене в мішках, папір мішковий , піна будівельна профі, пістолет для піни на загальну суму 2 339 490 грн. (т1.а.с.153-155 )

Здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Ліберал буд» підтверджуються первинними документами, а саме видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними (т.1 а.с.156-240, т.2 а.с.1-28).

Придбаний товар обліковується на рахунку 201 та списувався на підставі актів списання товарів та актів використання матеріалів по 903 рахунку (т.1 а.с.160).

За придбані товари здійснювалися розрахунки шляхом оплати, що підтверджується платіжними дорученнями №1578286 від 28.03.2018 р., № від 11.04.2018 р., № від 12.04.2018 р.,№ від 18.04.2018 р., № від 03.05.2018 р., № від 23.05.2018 р. № від 30.05.2018 р., № від 08.06.2018 р., № від 20.06.2018 р., № від 27.06.2018 р., № від 16.06.2018 р., № від 19.06.2018 р. на загальну суму 2 339 490 грн. (т.2 а.с.29-40 ).

Згідно з оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631 з ТОВ «Ліберал буд» за договором поставки №25/01-1 від 25.01.2018 р. обороти складають 2 339 490 грн. Між сторонами проведено розрахунки в повному обсязі.

Суд зазначає, що позивач придбав товари для господарських потреб, що і було підставою для включення ПДВ за їх придбанням до складу податкового кредиту. Отримання товарів призвело до зміни майнового стану підприємства, оскільки на рахунку підприємства зменшились кошти в розмірі повної оплати за придбаний товар.

Таким чином, суд зазначає, що позивач отримуючи від ТОВ «Ліберал буд», податкові накладні правомірно вносило їх до реєстру отриманих податкових накладних, для формування права на податковий кредит, оскільки податкові накладні пройшли реєстрацію в ЄРПН.

З урахуванням вищевикладеного для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій. Позивач надав усі необхідні документи, які підтверджують господарські операції та фактичне придбання позивачем товарів ТОВ «Ліберал буд». Також надано документи, які підтверджують факт оплати даних послуг, а значить зміну майнового стану позивача в сторону зменшення коштів на рахунках.

Отже за таких умов, позивач мав право на віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту.

Відповідач у акті зробив висновок, що контрагент позивача ТОВ «Ліберал буд» придбав товар у контрагентів у яких відсутній даний товар.

Суд встановив, що ТОВ «Ліберал буд» є по суті посередником в сфері торгівлі, а відомості щодо того де придбав товар є їх комерційною таємницею, розкриття якої дасть можливість покупцю звернутись напряму до цього контрагента, минаючи посередників та додаткові витрати. Таким чином позивач не міг дізнатись хто є постачальником відповідних товарів у ТОВ «Ліберал буд», а тому нести відповідальність за контрагента постачальника.

Зокрема, позивач не може бути позбавлений права на включення до складу податкового кредиту суми ПДВ за реально здійсненими операціями тільки тому, що певний контрагент постачальника ТОВ «Ліберал буд» недобросовісно веде бухгалтерський облік та не реєструє податкові накладні у встановленому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що взаємовідносини позивача з ТОВ «Ліберал буд» підтверджують факт реальності укладення правочинів. Операції з придбання товарів відповідають чинному законодавству, підтверджені первинними документами та призвели до зміни майнового стану ТОВ «Ліберал буд», товари перевозились перевізником та постачальником про що свідчать наявні товарно-транспортні накладні, посилання на те , що у даних осіб на транспортні засоби відсутні поліси страхування та не значаться в якості працівників водії, жодним чином не впливають на факт придбання позивачем товарів у ТОВ «Ліберал буд», оплати вартості цих товарів, отримання податкових накладних, оформлених належним чином, свідчать про наявність права на податковий кредит.

Таким чином, висновки акту спростовуються, а отже позивач правомірно включив 389 915 грн. до складу податкового кредиту з ПДВ та не допустило заниження ПДВ, що належить сплаті до бюджету.

Щодо господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «Окада Девелопмент» (ТОВ «У-Сигма»)», суд встановив наступне, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

Актом перевірки встановлено завищення суми податкового кредиту від ТОВ «Окада Девелопмент» , за січень 2018 р. на суму ПДВ в розмірі 500 214 грн. та за лютий на суму ПДВ в розмірі 60706 грн.

Суд встановив, що позивач уклав з ТОВ «У-Сигма» договір поставки №02/11-1 від 02.11.2017 р. товару а саме бішофіт (магній хлористий), лист г/к 5мм ст.., вапно негашене мелене в мішках, електроди, папір мішковий , піна будівельна профі, на загальну суму 3365518 грн. (т.2 а.с.66-68)

Здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Окада Девелопмент» (ТОВ «У-Сигма»)» підтверджуються первинними документами, а саме видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними (т.2 а.с.69-240, т.3 а.с.1-47).

Придбаний товар обліковується на рахунку 201 та списувався на підставі актів списання товарів та вктів використання матеріалів по 903 рахунку (т.2 а.с.108,126,130,151,163,166).

За придбані товари здійснювалися розрахунки шляхом оплати, що підтверджується платіжними дорученнями № від 05.01.2018 р., № від 12.01.2018 р., № від 17.01.2018 р.,№ від 17.01.2018 р., № від 30.01.2018 р., № від 02.02.2018 р. № від 05.02.2018 р., № від 07.02.2018 р., № від 09.02.2018 р., № від 09.02.2018 р., № від 15.02.2018 р., № від 19.02.2018 р., № від 20.02.2018 р. на загальну суму 3 365 517 грн. (т.3 а.с. 48-60).

Згідно з актом звірення взаємних розрахунків на 20.02.2018 р. заборгованість на користь ТОВ «У-Сигма» складає 1 555 054,80 грн. (т.3 а.с.61-62)

20.02.2018 р. ТОВ «У-Сигма» на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) №5 від 20.02.2018 р. відступило право вимоги на суму 1 555 054,80 грн. ТОВ «Ліберал буд». Про відступлення права вимоги позивач дізнався 20.02.2018 р. на підставі повідомлення про відступлення вимоги (т.3 а.с.63-66).

Внаслідок цього на підставі платіжних доручень № від 11.05.2018 р., № від 25.05.2018 р., № від 08.06.2018 р., № від 03.06.2018 р., № від 12.06.2018 р., № НОМЕР_2 від 16.07.2018 р., № від 19.07.2018 р. позивач на рахунок ценсіонарія ТОВ «Ліберал буд» перерахував усю суму боргу в розмірі 1 555 054,80 грн., що відображається в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 6851 та карткою рахунку 6851 (т. 3 а.с.68-75).

Таким чином за договором поставки №02/11-1 від 02.11.2017 р. між сторонами проведено розрахунок в повному обсязі.

Суд зазначає, що позивач придбав товари для господарських потреб, що і було підставою для включення ПДВ за їх придбанням до складу податкового кредиту. Отримання товарів призвело до зміни майнового стану підприємства, оскільки на рахунку підприємства зменшились кошти в розмірі повної оплати за придбаний товар.

Таким чином, суд зазначає, що позивач отримуючи від ТОВ «У-Сигма», податкові накладні правомірно вносило їх до реєстру отриманих податкових накладних, для формування права на податковий кредит, оскільки податкові накладні пройшли реєстрацію в ЄРПН.

Однак відповідач зробив висновок, що ці операції з зазначеними контрагентами вважаються такими, що мають ознаки нереальності виходячи з наступного: перевізник ТОВ «АДАЛАЯ» не має страхового полісу та найманих працівників.

Суд встановив, що ТОВ «АДАЛАЯ» здійснювало перевезення вантажу за товарно транспортними накладними №9-11 в січні 2018 р. Перевезення здійснювалося на підставі договору №15 на перевезення вантажів автотранспортом від 15.12.2017 р. укладеного між позивачем та ТОВ«АДАЛАЯ» на підставі заявок №13-15 від 25, 29 та 31.01.2018 р. ОСОБА_4 №9 приймання-здачі виконаних робіт (надання послуг) та додатком №1 до нього від 31.01.2018 р. оформлено факт надання транспортних послуг, а саме транспортування вантажу вантажовідправника ТОВ «Ліберал буд» автомобілем НОМЕР_3 (т.2 а.с.41-52).

Підставою визнавати недійсним факт поставки товару податковий орган зазначає те, що у перевізника відповідно до централізованої бази даних МТБСУ поліс на автомобіль НОМЕР_3 не знайдено.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Обовязок страхування покладається на власника транспортного засобу. За керування ТЗ особою, яка при собі не має поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлена ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому відповідальність наступає відносно особи яка здійснює керування транспортним засобом.

Згідно з ч.55.1 ст.55 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з метою організації обміну інформацією про обовязкове страхування цивільно- правової відповідальності та створюється єдина централізована база даних, яка контролю за його здійсненням містить відомості про чинні та припиненні договори обовязкового страхування цивільно правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників.

Суд зазначає, що а ні законом а ні ПК України не ставить в залежність отримання права на податковий кредит за придбання товарів з наявністю або відсутністю у перевізника полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. База МТБСУ існує для контролю за здійсненням страхування а не визначення нереальності господарських операцій. Тим більше зміст господарської операції не перевезення, а придбання товарів.

Отже за наявності належним чином оформлених первинних документів з придбання товарів, оплати цих товарів, наявності ТТН на перевезення цих товарів та оплати послуг за перевезення неможливо визнати нереальною господарську операцію через відсутність полісу.

Щодо відсутності по даним податкового обліку перевізника ТОВ «АДАЛАЯ» працівників зокрема водій ОСОБА_4 не значиться в поданих формах 1-ДФ за 1 квартал 2018 р. та інформації ДПІ, що на підприємстві працювала одна особа директор ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

Факт відсутності у перевізника працівника не спростовує факт вчинення господарської операції з придбання позивачем товарів у ТОВ «Ліберал буд», оскільки це не повязані між собою події.

Відповідно до ч.3 ст.64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Крім того, чинним законодавством не заборонено використовувати залучені трудові ресурси.

Таким чином, відповідач в акті перевірки не зазначив про наявність у ТОВ «АДАЛАЯ» осіб залучених до виконання ними робіт на громадських засадах та за цивільно-правовими угодами. Дані обставини жодним чином не перевірялись.

Суд зазначає, що доказами наявності або відсутності у підприємства трудових ресурсів є не документи податкового обліку, такими документами є відповідні документи бухгалтерського обліку. А висновки ГУ ДФС ґрунтуються як раз на податковій звітності контрагентів.

Позивач отримав реально доставлений товар та в подальшому використав його в своїй діяльності.

Твердження відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд по справі №2а/0370/3041/11 в постанові від 17.01.2018 р. та в постанові від 16.01.2018 р. по справі №826/1398/14.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного ОСОБА_3.

Щодо відсутності у ТОВ «У-Сигма» складського приміщення суд зазначає наступне.

В акті перевірки відповідач зазначив про відсутність у постачальника власного або орендованого складу. Однак, такі висновки засновуються на податковій інформації за 2017 р. Відповідач посилається, що згідно даних ЄРПН на адресу ТОВ «У-Сигма» в січні 2018 р. не реєструвались податкові накладні з оренди складських приміщень. Однак податковим органом не враховано, що могло відбутись придбання приміщень або оренди здійснена з субєктами господарювання, що не є платниками ПДВ, або навіть з фізичними особами. Такий вид господарських угод не заборонений законом.

Крім того, відсутність в звіті постачальника відомостей про складське приміщення не може бути підставою для визнання операції безтоварною з огляду на те, що право на здійснення торгівельної діяльності напряму не повязане з наявністю або відсутністю складського приміщення та ПК України не повязує право на податковий кредит із обовязком контрагента постачальника.

Суд зазначає, що право визначати способи ведення господарської діяльності законодавець покладає на власника та уповноважених ним осіб, тому позивач не може втручатись в господарський процес ТОВ «У-Сигма».

Крім того, відповідач не надав обґрунтування щодо зберігання бішофту саме на складі.

Відповідно до ГОСТ 7759-73 бішофт може зберігатись і на відкритому просторі. При цьому все залежить від пакування. Факт невірного зберігання товару, який не призвів до заниження його якісних властивостей не є підставою для визнання операції з придбання бішофіту безтоварною.

Посилання відповідача на те, що підприємство змінило місцезнаходження назву та керівника після господарської операції не свідчить про нереальність операції, що відбулася. Крім того, відповідач не спростовує того, що договір поставки та інші первинні документи від імені ТОВ «У-Сигма» підписано уповноваженою особою.

Відповідач зазначив, що в формах 1-ДФ, відомостях про нарахування заробітної плати за січень. Доказами наявності або відсутності у підприємства трудових ресурсів є не документи податкового обліку, такими документами є відповідні документи бухгалтерського обліку. А висновки відповідача ґрунтуються на податковій звітності контрагентів.

Позивач отримав реально доставлений товар та в подальшому використало його в своїй діяльності. Однак позивач не міг жодним чином зясувати обставини щодо відсутності у постачальника товару достатньої кількості штатних та позаштатних працівників, оскільки дана інформація не знаходиться в загальному доступі та по своїй сутності є комерційною таємницею цього контрагента. Отже ця обставина не є підставою для визнання безтоварності господарської операції з придбання товарів та неможливості включення такої операції до складу податкового кредиту.

Таким чином, позивач виконав усі передбачені законом умови та мало всі документи які є підставою для отримання податкового кредиту, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

Суд встановив, що ТОВ «У-Сигма» є по суті посередником в сфері торгівлі, а відомості щодо того де прибуває товар є їх комерційною таємницею, розкриття якої надасть можливість покупцю звернутись напряму до цього контрагента, минаючі посередників та додаткові витрати. Таким чином, позивач не знав постачальників товарів свого контрагента, а тому позивач не несе відповідальність за контрагента ТОВ «У-Сигма».

Крім того, висновки щодо того, що контрагенти ТОВ «У-Сигма» не прибували реалізований товар, контролюючий орган робить на підставі Єдиного реєстру податкових накладних, внаслідок відсутності зареєстрованих податкових накладних з придбання у контрагента ТОВ «У-Сигма».

Суд зазначає, що позивач не може бути позбавлений права на включення до складу податкового кредиту суми ПДВ за реально здійсненими операціями тільки тому, що певний контрагент постачальника ТОВ «У-Сигма» недобросовісно веде бухгалтерський облік та не реєструє податкові накладні у встановленому порядку.

Враховуючи вищевикладене суд, робить висновок взаємовідносини позивача з ТОВ «У-Сигма» підтверджують факт реальності укладених правочинів. Операції з придбання товарів відповідають чинному законодавству, підтвердженні первинними документами та призвели до зміни майнового стану ТОВ «У-Сигма», товари перевозились перевізником ТОВ «Адалая», що підтверджується первинними бухгалтерськими документами. Таким чином, висновки акту спростовуються, а отже позивач правомірно включив 560 919 грн. до складу податкового кредиту з ПДВ та не допустив заниження ПДВ, що належить сплаті до бюджету а ні в січні 2018 р. на суму 500214 грн., а ні в лютому 2018 р. на суму 60706 грн.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Будсітіпроект» суд зазначає наступне що підтверджується первинними бухгалтерськими документами.

Актом перевірки встановлено завищення позивачем суми податкового кредиту від ТОВ «Будсітіпроект» за травень 2018 р. на суму ПДВ в розмірі 76 910 грн. та за червень 2018 р. на суму ПДВ в розмірі 293 684 грн.

Позивач уклав договір купівлі продажу з ТОВ «Будсітіпроект» №124 від 18.05.2018 р а саме товару лист г/к 5мм ст.., вапно негашене мелене в мішках, папір мішковий , піна будівельна профі, пістолет для піни, лопата совкова штрикова, мітла для вулиці на загальну суму 2 223 564 грн. (т.3 а.с.98-225)

Придбаний товар обліковується на рахунку 201 та списувався на підставі актів списання товарів та актів використання матеріалів по 903 рахунку (т.3 а.с.226-132).

За придбані товари здійснювалися розрахунки шляхом оплати, що підтверджується платіжними дорученнями № від 12.06.2018 р., № від 15.06.2018 р., № від 11.07.2018 р.,№ від 07.08.2018 р., на загальну суму 377964 грн. (т.3 а.с.233-236.

Згідно з актом звірення взаємних розрахунків на 10.08.2018 р. заборгованість на користь ТОВ «Будсітіпроект» складає 1 845 600 грн.

10.08.2018 р. ТОВ «Будсітіпроект» на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) №23 від 10.08.2018 р. відступило право вимоги на суму 1 845 600 грн. ТОВ «Ошлан». Про відступлення право вимоги позивач дізнався 10.08.2018 р. на підставі повідомлення про відступлення права вимоги (т.3 а.с.237-240).

Внаслідок цього на підставі платіжних доручень № від 10.09.2018 р., № від 21.09.2018 р., № від 05.10.2018 р., № від 08.10.2018 р., № від 18.10.2018 р., позивач на рахунок цесіонарія ТОВ «Ошлан» перерахував всю суму заборгованості у розмірі 1 845 600 грн., що відображається в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 6851 та карткою рахунку 6851 (т.4 а.с.1-8).

Таким чином за договором купівлі продажу №124 від 18.05.2018 р. між сторонами проведено розрахунки в повному обсязі.

Отже позивач отримуючи від ТОВ «Будсітіпроект» податкові накладні правомірно вносило їх до реєстру отриманих податкових накладних для формування права на податковий кредит, оскільки податкові накладні пройшли реєстрацію в ЄРПН.

Посилання відповідача на те, що контрагент позивача змінив місцезнаходження назву та керівника після господарської операції не свідчить про нереальність операції, що відбулася. Крім того відповідач не спростував, що договір поставки та інші первинні документи від імені ТОВ «Будсітіпроект» підписано уповновноваженою особою.

ТОВ «Будсітіпроект» є посередником в сфері торгівлі, висновки відповідача , що контрагенти ТОВ «Будсітіпроект» не придбали реалізований товар контролюючий орган зробив на підставі Єдиного реєстру податкових накладних, внаслідок відсутності зареєстрованих податкових накладних з придбання ТОВ «Парес трейд» та ТОВ «Комеда». Проте детальніше нічого не зазначає.

Однак реєстр містить інформацію надану платником податку на додану вартість, якщо контрагенти ТОВ «Будсітіпроект» які не є платниками ПДВ, тол відповідно ці організації і не видавали податкові накладні та не реєстрували їх в ЄРПН. Крім того ні позивач, ні ТОВ «Будсітіпроект» не несуть відповідальність за ТОВ «Парес трейд» та ТОВ «Комеда».

Позивач не може бути позбавлений права на включення до складу податкового кредиту суми ПДВ за реально здійсненими операціями тільки тому, що певний контрагент постачальника ТОВ «Будсітіпроект» недобросовісно веде бухгалтерський облік та не реєструє податкові накладні у встановленому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що позивач правомірно включив 370 594 грн. до складу податкового кредиту з ПДВ та не допустив заниження ПДВ, що належить сплаті до бюджету а ні в травні 2018 р. на суму 76 910 грн., а ні в червні 2018 р. на суму 293684 грн.

Позивач надав в підтвердження акти використання придбаних у зазначених контрагентів матеріалів. Які були ним використані в своїй діяльності відповідно до укладених договорів з ТОВ «ТІС-Вугілля», ТОВ «Іллічівський морський рибний порт», ТОВ «Вертикаль-груп», ТОВ «Екскомсервіс», ТОВ «ТІС-Руда», ТОВ «Портінвест Лоджистік», ТОВ «ТІС-Контейнерний термінал». Відповідно до яких позивач виконав роботи з підготовки кузовів вантажних залізничних вагонів під навантаження дрібними фракціями, маркуванням вантажів в залізничних вагонах, маркування сипучих вантажів, обробки внутрішньої частини кузова підвагона проти замерзання вантажу, зачистці вантажних залізничних вагонів та прибирання території, маркування вапном навалочних вантажів після навантаження в на піввагони, та інші роботи (т.5 а.с.1-250, т.6 а.с.1-230, т.7 а.с.1-240, т.7 а.с.1-240, т.9 а.с.1-240, т.10 а.с.1-240, т.1 а.с.1-245, т.12 а.с.1-240, т.13 а.с.1-146)

Згідно з п.п.14.1.231 п. 14.1 ст.14 ПКУ - розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Отже придбання позивачем товару у зазначених контрагентів для подальшого використання свідчить про економічну доцільність укладення таких договорів, а отже вказує на реальність господарської операції.

Отже, суд зазначає, що порушення контрагентами контрагента податкової дисципліни, правил ведення господарської діяльності на які посилається контролюючий орган не можуть бути покладені в основу висновку про те, що господарські операції з позивачем є нереальними з огляду на те, що юридична відповідальність має індивідуальних характер, а тому на платника податків не можуть бути покладені негативні наслідки у звязку із недобросовісними діями його контрагента.

Стаття 61 Конституції України, в свою чергу, також встановлює, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Верховний суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові по справі № 813/5852/15 від 27.02.2018 року дійшов до висновку, що: «…податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. У разі підтвердження реального характеру здійснених поставок платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередньої участі у зловживанні цієї особи».

Також суд зазначає, що взаємовідносини контрагентами із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі не можуть бути достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин між ними. Більш того контролюючим органом не зазначено конкретний період за який, нібито, було штучно формовано ПДВ.

Зазначена правова позиція також узгоджується із постановою Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у справі № 826/2321/16 від 16.05.2018 року.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного ОСОБА_3.

Суд зазначає, що позивач надав належним чином оформлені первинні та бухгалтерські документи, які підтверджують зроблені позивачем витрати та вказують на реальну зміну його майнового стану.

Крім того, в акті перевірки не міститься інформації щодо відсутності будь-яких первинних документів, або не відповідності первинних документів інформації, яка систематизована на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку.

В акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Таким чином, зроблені перевіряючим висновки про порушення податкових взаємовідносин з контрагентами-контрагента є упередженими та не можуть стати підставою для позбавлення позивача права на формування податкового кредиту за фактом реальності здійснення господарських операцій.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами» (постанови Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду у справі №821/1344/17 від 24.04.2018 року).

Зокрема, податковий орган при виконанні покладених на нього повноважень зобов'язаний діяти на підставі, у межах та у спосіб визначений чинним законодавством України. Не зважаючи на той факт, що Податковим кодексом України встановлене право контролюючого органу на здійснення перевірок (документальних, невиїзних, виїзних, планових та позапланових перевірок), суд наголошує, що у той же час, контролюючий орган позбавлений права на відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень, які не мають підтвердження доказами.

Відповідач посилається на існування ухвали Печерського районного суду м. Києва по кримінальному проваджені від 20.02.2018 р. №757/9177/18-к., якою частково задоволено клопотання прокурора про накладання арешту на майно.

Однак, дана ухвала є процесуальним рішенням щодо розгляду клопотання слідчого в рамках розслідування кримінального провадження. Ухвала містить посилання на зміст клопотання прокурора в обґрунтування необхідності накладення арешту, втім судом не встановлювались обставини щодо викладені в клопотанні а оцінювалось доцільність накладення арешту з метою забезпечення кримінального провадження , запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування зникнення, втрати, знищення, використання перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 1ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об'єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об'єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на грошові кошти ряду підприємств, ще не свідчить, що ці підприємства були фіктивними чи вели некоректно свою господарську діяльність. Ухвала суду не встановлює обставин щодо взаємовідносин даних підприємств з контрагентами, тому сам по собі факт накладення арешту на кошти не є доказом нереальності угод з ТОВ «Контрактні матеріали».

Факт існування ухвали слідчого судді не доводить вину певних осіб у вчиненні кримінальних правопорушень. Більш того, зі змісту ухвали вбачається , що кримінальне провадження розпочате, ще в 2017 році за фактом, а не відносно певних осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 173 КПК УКраїни У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1)перелік майна, на яке накладено арешт;2)підстави застосування арешту майна; 3)перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5)порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Тобто, суд під час розгляду клопотання не встановлював ті обставини на які посилається податковий орган в акті перевірки. Дані обставини міркуванням прокурора, що здіснює розслідування в кримінальному провадженні.

Крім того хвала не є остаточною, може бути оскаржена та арешт майна може бути скасований.

З огляду на це посилання податкового органу на дану ухвалу не доводять жодних оставин та не спростовують існування реальних господарських угод та операцій.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з ч.2 статті 77 КАС України: « В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача».

З огляду на те, що висновки акту не відвідають дійсним обставинам, висновки податківців зроблені на підставі припущень, а не перевірених даних та належних доказів, а у ТОВ «Контрактні матеріали» всі господарські операції здійснені у відповідності до вимог закону, є реальними и спричинили майнові наслідки, то підстав для донарахування зобовязань з податку на додану вартість немає, акт є неправомірним, а тому винесене на його підставі податкове повідомлення - рішення належить до скасування.

Враховуючи викладене вище, суд робить висновок, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що належать до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 29732,27 грн., що підтверджується платіжним дорученням №86 від 04.12.2018 р. ( т.1 а.с.4).

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 2,77,139, 244-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати неправомірними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.11.2018 р. № про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на суму 1 982 151 (один мільйон девятсот вісімдесят дві тисячі сто пятдесят одна),00 грн. винесене заступником начальника ГУ ДФС в Одеській області.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНТРАКТНІ МАТЕРІАЛИ» судовий збір у розмірі 29732,27 (двадцять девять тисяч сімсот тридцять дві),27 грн.

4. Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до Пятого апеляційного адміністративного суду.

5. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНТРАКТНІ МАТЕРІАЛИ», адреса: 66100, Одеська область, Лиманський р-н, с. Визирка, вул. Олексія Ставніцера, буд.60, оф.32 А, .

Відповідач Головне управління ДФС в Одеській області адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська,5, .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 28 березня 2019 року.

Суддя О.Я. Бойко

.