Справа № 560/534/19
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/534/19

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

26 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Франовської К.С. Кузьменко Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2019 року (судове рішення ухвалене 07 березня 2019 року, повний текст рішення складено 07 березня 2019 року о 15:50 год.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Другого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Лещенко М.В. про накладення на ОСОБА_2 штрафу в сумі 37538,6 грн. від 05 вересня 2018 року, прийняту в межах виконавчого провадження № 15131206.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржуваною постановою накладено штраф в сумі 37538,6 грн. (у розмірі 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла станом на 01.09.2018). Вказув, що несплата аліментів не свідчить про ухилення боржника від їх сплати, а виникнення заборгованості зі сплати аліментів пов'язано ще й з бездіяльністю державних виконавців. При цьому, враховуючи те, що заборгованість позивача щодо сплати аліментів стягувачу утворилась з 01.12.2008 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абз.3 ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», введена лише з серпня 2018 року, позивач не міг передбачити настання такої відповідальності у зв'язку із несвоєчасністю такої сплати. Згідно із ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім цього, сума заборгованості станом на 05.09.2018 складала 75077,2 грн., а згідно розрахунку заборгованості від 25.02.2019 № 8885, станом на 01.01.2019 борг складав 74553,1 грн., при тому, що за вказаний період сплати аліментів не було, з огляду на що державний виконавець не вірно визначив розмір заборгованості, а відтак і розмір штрафу.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.03.2019 року адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необгрунтованість та незаконність судового рішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти судове рішення, яким визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, на виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (виконавче провадження №15131206) перебуває виконавчий лист № 2-103, виданий 21.09.2009 Деражнянським районним судом Хмельницької області, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 8 грудня 2008 року, до досягнення дитиною повноліття. Документ про примусове виконання поданий 13.03.2009, постановою від 18.03.2009 відкрито виконавче провадження (арк. спр. 14-15).

05 вересня 2018 року Головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Лещенко М.В. винесено постанову про накладення на ОСОБА_2 штрафу в сумі 37538,6 грн. (у розмірі 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на 01.09.2018 склала 75077,2 грн.) (арк. спр. 37).

На підставі заяви позивача від 25.02.2019 (арк.спр.44), відповідачем складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за № 8885 від 25.02.2019, згідно якого на 30.08.2018 заборгованість (яка не сплачувалась з 01.09.2009) складає 66748,8 грн. (арк. спр. 18-19).

06.03.2019 державним виконавцем, на підставі заяви позивача від 03.12.2018 про перерахунок заборгованості по аліментам, винесена постанова про виправлення помилки у процесуальному документі, шляхом зміни розміру заборгованості в постанові про накладення штрафу ВП 15131206 від 05.09.2018 з 75077,2 грн. на 66748,8 грн. та розмір штрафу в даній постанові з 37538,6 грн. на 33374,4 грн. (арк. спр. 39-40).

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів позовні вимоги, а суб'єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, довів, що діяв у межах закону при прийнятті оскаржуваного рішення, а саме постанови про накладення штрафу ВП 15131206 від 05.09.2018, з урахуванням постанови про виправлення помилки у процесуальному документі ВП 15131206 від 06.03.2019.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (подалі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину.

За положеннями ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років (ч.4 ст.194 СК України).

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.71 Закону №1404-VIII «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.3 цієї статті визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Так, статтею 195 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (ч.1 ст.195 СК України).

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості (ч.2 ст.195 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч.3 ст.195 СК України).

Частиною 4 ст.71Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ч.8 ст.71 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктами 9, 10 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2832/5), зареєстрованого Міністерством юстиції України 02.04.2012 року № 489/20802, визначено, що виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Тобто, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

За змістом ст.1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Положеннями ч.1 ст.13 Закону №1404 передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, приписами ч.1 ст.18 Закону № 1404 встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

28.08.2018 року набрав чинності Закон України від 03.07.2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (подалі - Закон № 2475-VIII).

Відповідно до Закону № 2475-VIII частина 4 ст.11 Закону № 1404-VIII викладена в такій редакції - «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев'ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Крім іншого, Законом № 2475-VIII стаття 71 Закону № 1404-VIII доповнена частиною 14 наступного змісту:

«За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу».

За загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі 1-7/99).

Отже, з 28.08.2018 року Законом № 1404-VIII установлено, що строк обчислення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів (заборгованість за один рік, заборгованість за два роки, заборгованість за три роки, тощо) саме для застосування заходів, передбачених ч.14 ст.71 Закону № 1404-VIII, обчислюється з дня пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Наведене дає підстави дійти висновку про те, що з 28.08.2018 року державний виконавець має право прийняти рішення про накладення на боржника у виконавчому провадженню по примусовому виконанню судового рішення про стягнення аліментів за встановленням, зокрема, двох юридичних фактів: по-перше, - станом на 28.08.2018 року (та у подальшому на день прийняття рішення про накладення штрафу) боржник має заборгованість зі сплати аліментів, по-друге, - розмір заборгованості із сплати аліментів учасником виконавчого провадження не оспорений у судовому порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що станом на 06.03.2019 року (тобто на день прийняття державним виконавцем постанови про виправлення помилки у процесуальному документі, шляхом зміни розміру заборгованості в постанові про накладення штрафу ВП 15131206 від 05.09.2018) позивач ОСОБА_2, він же боржник у виконавчому провадженні №15131206, має заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листу у розмірі 66748,8 грн.

Дані, які б посвідчували ту обставину, що розмір заборгованості зі сплати аліментів зменшений судовим рішенням, судам першої та апеляційної інстанцій позивачем не надані.

Разом з тим, з наявної в матеріалах справи інформації щодо невідповідності розміру заборгованості Другого відділу державної виконавчої служби м.Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області станом на 01.09.2018 рік встановлено, що боржником розрахунок заборгованості, зі сплати аліментів не оскаржений у судовому порядку.

Колегія суддів зазначає, що на час прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, пункти 3, 12 статті 27 Закону № 2475-VIII у встановленому порядку не визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010 року).

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права під час розгляду справи, а тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції - відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 березня 2019 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Франовська К.С. Кузьменко Л.В.