Справа № 160/1668/19
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2019 року Справа № 160/1668/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовомСоломахіної ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та спонукання до вчинення дій, -
20 лютого 2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 (далі позивач) із позовною заявою до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області(далі відповідач) з вимогами:
- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_3, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, заробітної плати, що враховується для обчислення пенсії, підвищення розміру пенсії відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», але в розмірі не меншому, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення 09.10.2017 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.02.2019 р. відкрито провадження у адміністративній справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідача зобовязано надати відзив на позовну заяву.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 261 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон, термін дії до 30.07.2018 року (а.с.23).
09 жовтня 2017 року ОСОБА_3 через свого представника звернулась до Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.10.2017 р. №51 було відмовлено ОСОБА_3 у призначенні пенсії за віком.

Рішення Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.10.2017 р. №51 було оскаржено позивачем в судовому порядку (справа №208/6728/17 (провадження 2-а/208/347/17)).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, постанову Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року по справі №208/6728/17 (провадження №2-а/208/347/17) - скасовано та прийнято нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №51 від 20.10.2017 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_3 визнано протиправним та скасовано, зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду. В іншій частині позову відмовити.

На виконання рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2018 р. №208/6728/17 відділом з питань призначення та перерахунку пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянуто заяву про призначення виплати пенсії ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 09 жовтня 2014 року № С-13604, у результаті розгляду відмовлено в призначенні пенсії за віком, про що прийнято Рішення №С-13604 від 09 квітня 2018 року.

Згідно з рішенням №С-13604 від 09 квітня 2018 року відмова у призначенні ОСОБА_3 пенсії за віком обґрунтована наступним.

«…Згідно заяви від 09.10.2017 про призначення/перерахунок пенсії, останнє місце реєстрації заявника на Україні - АДРЕСА_1 (знята з реєстрації у 2001 році).

За даними не завіреної належним чином копії довіреностівід 02.04.2017, виданої на ОСОБА_4 в місті РішонЛе-Ціон Держави Ізраїль, ОСОБА_3., мешкає за адресою: Держава Ізраїль, м. МаалотТаршиха, вул. Шаульа-Мелех, буд. 6 на території України не має місця реєстрації.

Також, у заяві про призначення пенсії значиться СоломахінаНаталья ОСОБА_1, але до заяви додано лише незавірену належним чином копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ОСОБА_3 (без зазначення по-батькові), 14.04.1951 р.н, (термін дії паспорта № АН531516 подовжено лише до 30.07.2018).

Крім того, в незавіреній належним чином копії трудової книжки ОСОБА_3., 1951 р.н, значиться виправлення прізвища «Захарова» на «Соломахина», враховуючи дані паспорта, немає можливості встановити належність саме, як СоломахіноїНаталі ОСОБА_1.

Заявником до заяви про призначення пенсії, для звірення не додано оригінали наступних документів, а саме:

нотаріально завіреної довіреності, виданої на ОСОБА_4 в місті РішонЛе-Ціон Держави Ізраїль від 02.04.2017 № 233/17;

нотаріально завіреної копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон наСоломахіну ОСОБА_1;

трудову книжку від 01.09.1968 з вкладишем до неї БТ-І №1672251;

свідоцтво про народження та його копію;

свідоцтво про шлюб на його копію (І-ДВ №358794 від 23.07.1976);

свідоцтво про народження дітей та їх копії;

довідка про присвоєння ідентифікаційного номера від 17.06.1998.

За даними копії трудової книжки ОСОБА_3, загальний стаж складає 29 років 7 місяців 07 днів…» (а.с.13).

Листом від 23.11.2018 р. №А13311-18 Камянський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомив про розгляд заяви ОСОБА_3, 14.04.1951 року, про рішення №С-13604 від 09 квітня 2018 року (а.с.12).

Так, згідно зі ст.3, ст. 19, ст. 46 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Статтею 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно із ст. 1 Закону «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону №1788 за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) визначено умови призначення пенсії за віком.

Так, згідно з абз. 1 статті 26 Закону №1058, в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно.

Відповідно до пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1, в редакції, чинній на момент подання позивачем заяви про призначення пенсії за віком), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з п. 1.6-п. 1.7 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Згідно з п.2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:

1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообовязкове державне соціальне страхування;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637;

3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1, 3 до Положення).

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 1).

4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;

5) документи, які засвідчують особливий статус особи.

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Пунктами 2.22. 2.23 Порядку №22-1 передбачено, за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Відповідно до статті 5 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, якімістятьінформаціющодо предмета доказування. Суд не бере до розглядудокази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїйсукупностідаютьзмогудійтивисновку про наявністьабовідсутністьобставинсправи, яківходять до предмета доказування.

Питання про достатністьдоказів для встановленняобставин, щомаютьзначення для справи, суд вирішуєвідповідно до своговнутрішньогопереконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести тіобставини, на якихґрунтуютьсяїївимоги та заперечення, крімвипадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не булипокладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінюючи усі докази, надані суду, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В ході судового розгляду справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, є громадянкою України, до листопада 2001 р. мешкала за адресою: АДРЕСА_2, працювала на території України та виїхала на постійне місце проживання до Держави Ізраїль.

09 жовтня 2017 року ОСОБА_3 через свого представника звернулась до Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.14).

Рішенням Камянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.10.2017 р. №51 було відмовлено ОСОБА_3 у призначенні пенсії за віком.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018 року у справі №208/6728/17зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

За результатом повторного розгляду заяви від 09.10.2017 р. та на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018 року у справі №208/6728/17 відповідачем винесено оспорюване у даній справі рішення №С-13604 від 09 квітня 2018 року про відмову у призначенні пенсії за віком (а.с.13).

В обґрунтування підстав відмови у призначенні пенсії за віком відповідачем в рішенні зазначено, що документи, передбачені п. 2.22 Порядку №22-1 щодо підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України ОСОБА_3 не надано, термін дії закордонного паспорта ОСОБА_3 закінчився 30.07.2018 р.; в заяві про призначення пенсії від 09.10.2017 р. зазначено «Соломахіна Наталя Олександрівна», втім згідно із паспортом «Соломахіна Наталя»,в копії трудової книжки міститься закреслення прізвища «Захарова» на «Соломахіну», проте свідоцтво про шлюб не надавалось, тому відсутні підстави враховувати дані такої трудової книжки, інших документів на підтвердження трудового стажу не надано; згідно з даними трудової книжки ОСОБА_3 не має право на призначення пенсії за віком через відсутність страхового стажу; також не надано оригінали трудової книжки, диплома, свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження дітей, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Суд вважає безпідставними та необґрунтованими такі доводи відповідача в обґрунтування підстав відмови у призначенні пенсії за віком.

Згідно із заявою (а.с.14) до неї долучено: копії нотаріально посвідчених довіреностей, паспорта, диплома, свідоцтва про розірвання шлюбу та оригінали для звіряння, оригінал та копія трудової книжки із вкладишем для трудової книжки, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та оригінал для звіряння, копія паспорта представника та оригінал для звіряння.

Щодо віку та стажу, необхідного для призначення пенсії за віком, суд зазначає наступне.

Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» чітко визначені умови, за яких особа набуває право на призначення пенсії за віком.

Так, абз. 1 статті 26 Закону №1058, в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком,особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно.

За даними відповідача, про що відсутній спір між сторонами, загальний трудовий стаж ОСОБА_3 становить 29 років 7 місяців та 7 днів.

Враховуючи викладене, позивачка набула право на призначення пенсії за віком після досягнення нею 55 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про відсутність у позивачки необхідного 15 річного страхового стажу до 31.12.2017, передбаченого абз. 1 ст. 26 Закону №1058 в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017, яка набула чинності з 11.10.2017 р.).

Норми матеріального права застосовуються у редакції, чинній на момент вчинення окремої процесуальної дії, в даному випадку подання заяви про призначення пенсії.

Щодо доводів відповідача про не підтвердження ОСОБА_3 місця проживання (реєстрації) на території України, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною третьою статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

При цьому, виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Відтак, проживаючи в Ізраїлі, громадяни України мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Безпідставним суд вважає посилання відповідача на закінчення строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, оскільки на момент прийняття оспорюваного у даній справі рішення №С-13604 від 09 квітня 2018 року про відмову у призначенні пенсії за віком (а.с.13), строк дії паспорту АН 531516 до 30.07.2018 року, отже був чинний та належним чином підтверджував громадянство України (а.с.23).

Не обґрунтованим суд вважає і доводи відповідача щодо підстав відмови у призначенні пенсії за віком ненадання свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження, диплому.

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 встановлений чіткий перелік документів, необхідних для призначення пенсії за віком, серед яких відсутні свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб.

Пунктом 1.7 Порядку №22-1 передбачено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Втім, доказів письмового запиту заявника про те, які документи необхідно подати додатково, відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відмова відповідача у призначені позивачу пенсії за віком на підставі поданої заяви від 09.10.2017 р., яка оформлена рішенням №С-13604 від 09.04.2018 р., вчинена відповідачем на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейськоїкомісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах «Beyelerv. Italy» № 33202/96, «Oneryildizv. Turkey» № 48939/99, «Moskalv. Poland» № 10373/05).

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

При зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір у сумі 768,40грн.

Враховуючи той факт, що позов у даній справі задоволений в повному обсязі, судовий збір у розмірі 768,40грн. підлягає стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 244, 245, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та спонукання до вчинення дій- задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним рішення ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №С-13604 від 09.04.2018 р. про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_3.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_3, як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу, зазначеного у трудовій книжці, заробітної плати, що враховується для обчислення пенсії, підвищення розміру пенсії відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», але в розмірі не меншому, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення 09.10.2017 р.

Судовий збір у розмірі 704,80грн. стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тесту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук