Справа № 0840/3665/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 березня 2019 року Справа № 0840/3665/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (69089, АДРЕСА_1)

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166)

про визнання дій протиправними та скасування вимоги,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач (з урахуванням уточнень від 05.10.2018) просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування недоїмки із сплати єдиного соціального внеску з позивача в загальній сумі 41 774,20 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-402-17 від 07.08.2018 відповідача щодо стягнення боргу (недоїмки) з позивача зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 38 774,20 грн. у звязку із його сплатою та фактичної відсутності заборгованості позивача зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 38 774,20 грн. за зазначеними вище обовязковими платежами із 05.04.2016;

- зобовязати відповідача врахувати та відобразити в інтегрованій картці платника з податку позивача єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у сумі 38 774,20 грн.

Ухвалою суду від 10.09.2018 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

В межах встановленого строку позивачем усунені недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 10.10.2018 відкрито провадження в адміністративній справі №0840/3665/18 та призначено підготовче засідання на 05.11.2018.

Протокольною ухвалою суду від 05.11.2018 відкладено підготовче засідання до 06.12.2018.

Ухвалою суду від 06.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в цей же день.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що він є самозайнятою особою, а саме приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального органу. Вказує, що відповідачем, без проведення виїзної документальної перевірки діяльності ОСОБА_1, без складання будь-яких актів перевірки, винесено оскаржувану вимогу про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску у сумі 38 774,20 грн. Вважає вимогу протиправною, оскільки протягом 2016-2018 років ним сплачувався єдиний внесок, що підтверджується відповідними платіжними документами. Разом з цим, платіжними дорученнями від 05.04.2016 ним сплачено єдиний внесок на загальну суму 44 500,00 грн. через ПАТ «КБ Хрещатик». 06.04.2016 на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.04.2016 №234 в ПАТ «КБ Хрещатик» введено тимчасову адміністрацію, про що позивачем повідомлено контролюючий орган. Посилаючись на норми Податкового кодексу України та зазначаючи, що саме банк несе відповідальність за своєчасне виконання платіжних доручень клієнтів, перерахування податків та зборів до бюджету, просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 05.11.2018 №35436), в якому зазначає, що на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів про наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного внеску на підставі самостійно поданих звітів сформовано вимогу від 07.08.2018 № Ф-402-17. Вважає вимогу правомірною, посилаючись на норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» просить відмовити у задоволенні позову.

06.12.2018 від представників сторін надійшли заяви (вх. №40065 та №40066), в якій вони просять суд розглянути справу у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

З урахуванням заяв представників сторін, розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, на підставі наявних в ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) є приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та у відповідності до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI є платником єдиного внеску.

07.08.2018 ГУ ДФС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-402-17, відповідно до якої станом на 31.07.2018 за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 38 774,20 грн.

Не погоджуючись із вказаною вимогою, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі по тексту Закон № 2464-VI; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Згідно підпункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Абзацом третім частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до абзацу першого частини пятої статті 9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (частина сьома статті 9 Закону № 2464-VI).

За приписами пункту першого частини десятої статті 9 Закону № 2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Частинами 11, 12 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VI визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Оскаржуючи вимогу від 07.08.2018 №Ф-402-17, ОСОБА_1 посилається на те, що платіжними дорученнями від 05.04.2016 №1 на суму 14 500,00 грн. та від 05.04.2016 №1 на суму 30 000,00 грн. ним перераховано кошти в рахунок сплати єдиного внеску через банківську установу ПАТ «КБ «Хрещатик», але у звязку із введенням з 06.04.2016 тимчасової адміністрації кошти не перераховано до бюджету. Позивач зазначає, що саме банк несе відповідальність за порушення строків перерахування податків (зборів, обовязкових платежів), а тому спірна вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Пунктами 1.13 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 №174 (втратила чинність на підставі Постанови Національного банку від 25.09.2018 № 103, проте була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі здійснення касових операцій протягом операційного часу банк (філія, відділення) на касових документах проставляє поточну дату здійснення касової операції, а в післяопераційний час - поточну дату і час приймання документів або напис чи штамп "вечірня" або "післяопераційний час".

Виконані протягом операційного часу касові операції відображаються в бухгалтерському обліку в цей самий операційний день, а в післяопераційний час - не пізніше наступного операційного дня.

За визначенням пункту 1.3 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 N 2346-III дата валютування зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі - учасників платіжних систем.

Пунктом 22.7 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

За правилами, встановленими пунктом 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Пунктом 32.1 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Відповідно до пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Аналізуючи викладені вище норми, суд доходить висновку про те, що доведеність позивачем обставин щодо несплати єдиного внеску, яка виникла з вини банку, звільняє позивача від відповідальності у вигляді штрафу та пені, та, відповідно, позбавляє податковий орган права застосувати до позивача штрафні санкції, які наступають за несвоєчасне перерахування (неперерахування, перерахування не в повному обсязі) єдиного соціального внеску, разом із цим не посвідчує сплату недоїмки внаслідок відсутності обставин фактичного перерахування боргу.

Як свідчать матеріали справи, в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 обліковується недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 38 7774, 20 грн. станом на 31.07.2018, про що податкових органом сформовано спірну вимогу.

Заборгованість виникла 27.04.2016 у звязку із нарахуванням суми 14 444,20 грн., яка в подальшому збільшувалась.

Не заперечуючи свого обовязку щодо своєчасної та в повному обсязі сплати єдиного внеску, не заперечуючи, що суми єдиного внеску нараховано ним самостійно, позивач наполягає на своєчасній сплаті єдиного соціального внеску, що підтверджується платіжними дорученнями від 05.04.2016 №1 на загальну суму 44 500,00 грн. та наявності вини банку у неперерахуванні грошових коштів до бюджету.

Судом досліджено лист Тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Хрещатик» №30/1-03/1698 (а.с. 68), в якому зазначено, що «…під час дії тимчасової адміністрації платежі з рахунків в ПАТ «КБ «Хрещатик» не здійснюватимуться, оскільки вони також є вимогами кредитора…Всі платіжні доручення, які були надіслані але не проведені банком, з моменту введення тимчасової адміністрації повертаються клієнтам як невиконані із зазначенням причин невиконання».

Крім того, у листі від 30.05.2016 №115/01-16 (а.с. 70), надісланому позивачем до ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя, ОСОБА_1 вказує, що «на даний час кошти з мого поточного рахунку не списані у звязку з фінансовими проблемами в вказаній вище банківській установі…».

Суд зазначає, що платіжні доручення від 05.04.2016 №1 на суму 14 500,00 грн. (а.с. 58) та від 05.04.2016 №1 на суму 30 000,00 грн. (а.с. 59) не містять дати валютування або зазначення про проведення платежу, що свідчить про не списання банком суми платежу з рахунку платника та, відповідно, про невиконання платником єдиного внеску обовязку щодо його сплати.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.11.2018 по справі №818/921/16 сформовано правову позицію, відповідно до якої: «…конституційний обов'язок встановлений статтею 67 Конституції України сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, знайшов свій подальший розвиток та закріплення в положеннях Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-6, із наступними змінами, який відповідно до його преамбули визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, припиняється сплатою єдиного внеску, яка відповідно до частини п'ятої статті 9 цього Закону, здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь)…».

Суд визнає, що не надання ОСОБА_1 доказів сплати єдиного внеску на виконання та відповідно до положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» доводить неприйнятність його доводів щодо сплати єдиного внеску.

Посилання на наявність вини банку у неперерахуванні єдиного внеску суд не приймає, оскільки оскаржувана вимога містить лише суму недоїмки, ані штрафів, ані пені до позивача контролюючим органом не застосовано, тобто податкова вимагає від ОСОБА_1 виконати свій обовязок як платника єдиного внеску щодо його сплати в повному обсязі, при цьому не зазначаючи про застосування штрафних санкцій.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 22.05.2018 по справі №804/505/16 судом також до уваги не беруться, оскільки предметом даної справи є оскарження податкового повідомлення-рішення, яким застосовано штрафні санкції до платника, а не вимоги про сплату недоїмки, як у справі №0840/3665/18.

За таких обставин, оскільки позивачем не виконано обов'язку щодо сплати узгодженої суми єдиного соціального внеску, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому вимога від 07.08.2018 № Ф-402-17 є правомірною та не підлягає скасуванню. Вимоги щодо визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування недоїмки із сплати єдиного соціального внеску з позивача в загальній сумі 41 774,20 грн. та зобовязання відповідача врахувати та відобразити в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у сумі 38 774,20 грн. задоволенню не підлягають як похідні від вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги № Ф-402-17 від 07.08.2018.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення виготовлено та підписано 27.03.2019.

Суддя Ю.П. Бойченко