Справа № 520/8496/18
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 р. Справа № 520/8496/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Тацій Л.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 01.11.18 року по справі № 520/8496/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, 01.10.2018 року (відповідно до штемпеля на конверті) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність (дії) Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 з 01.01.2014 по 02.08.2014 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, призначеної відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2014 по 02.08.2014 у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, з 01.01.2014 по 02.08.2014 у відповідності до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати, з урахуванням раніше сплачених сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом порушено вимоги ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовано до спірних відносин період з 01.01.2014р. по 02.08.2014р. Закон України від 31 липня 2014 року № 1622-УІІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності лише 03 серпня 2014 року, порушено ст.ст. 2, 6, 7, 75, 78, 242, ч.3 ст.244 КАС України та не з'ясовано дійсні обставини справи, не наведено мотивів відступлення та незастосування правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018р. по справі №619/2262/17, від 11.09.2018р. по справі №522/6810/17 та у постанові Верховного суду України, викладеній у постанові від 26.04.2016р. по справі №285/4300/14-а, на застосуванні яких просив позивач.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм чинного законодавства, а апеляційну скаргу - безпідставною, у зв'язку з чим просить її залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 - без змін.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання, призначеного на 26.03.2019 року, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення містить підстави для скасування, оскільки винесене з порушенням норм процесуального права.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та віднесений до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, про що свідчить відповідне посвідчення серія НОМЕР_1, видане 31 липня 1997 року Харківською обласною державною адміністрацією та вкладкою до нього НОМЕР_2.

Згідно довідки МСЕК серія 10ААА №612619 від 22.08.2011 позивач є інвалідом війни другої групи.

27 серпня 2018 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова із заявою про перерахунок пенсії та виплату заборгованості з пенсії, а саме: стосовно проведення перерахунку пенсії та забезпечення виплати ОСОБА_1 основної щомісячної державної пенсії відповідно до ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії відповідно до ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на рівні прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, відповідно до ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент нарахування пенсії, за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року (а.с. 21).

Листом від 10.09.2018 №697/Д-3 Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова відмовило позивачу в проведенні перерахунку пенсії, посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23 листопада 2011 року № 1210.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, 01.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та необґрунтованості.

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що згідно із частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення до суду з позовною заявою, перебіг якого починається з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення права та/або законного інтересу, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року (справа № 607/6231/17).

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 01.10.2018 року (відповідно до штемпеля на конверті) про перерахунок та виплату пенсії за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року.

Колегія суддів зауважує, що пенсія є щомісячним платежем, а про її отримання, на думку позивача, в меншому розмірі, ніж передбачено законом, позивач мав дізнатися, отримуючи таку виплату за відповідний місяць. Позивач, звернувшись 01.10.2018 року до суду з позовними вимогами за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, пропустив строк звернення до суду, не навівши при цьому поважних та об'єктивних причин пропуску вказаного строку.

При цьому, той факт, що із заявою про перерахунок та виплату пенсії позивач звернувся до відповідача 27.08.2018 року не змінює моменту, з якого він повинен був дізнатись про порушення прав. Зазначена дата свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов'язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.04.2018 року (справа №127/15035/17).

Незнання вимог діючого законодавства також не є поважною причиною пропуску звернення до адміністративного суду. Нормативно-правові акти, на які позивач посилається у підтвердження свого права на отримання відповідних виплат, були доведені до населення шляхом опублікування у друкованих засобах інформації, а тому позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів у січні 2014 року, а тому мав можливість вчасно звернутися до суду за їх захистом.

Необґрунтованими, на думку колегії суддів, є посилання позивача в позовній заяві на необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. З врахуванням вказаної норми Закону без обмеження будь-яким строком мають виплачуватися лише нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Предметом розгляду у цій справі є позовні вимоги про визнання протправними дій (бездіяльності) суб'єкта владних повноважень, зобов'язання його здійснити перерахунок пенсії та виплату недоотриманої пенсії, яка не була нарахована відповідачем, тому вищевказані норми Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" до цих правовідносин застосовуватись не можуть.

З огляду на вищезазначене, строк звернення до суду по справі регламентовано Кодексом адміністративного судочинства України.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на позицію Верховного Суду щодо строків звернення до суду з позовом, викладену у постановах від 24.04.2018 по справі № 646/6250/17 та від 15.02.2018 по справі № 820/6514/17, оскільки зазначені судові рішення мають інший предмет позову та не стосуються перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, по справі № 646/6250/17 предметом позову є відновлення виплати пенсії переміщеній особі, а по справі № 820/6514/17 - перерахунок пенсії військовослужбовцю.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про пропущення позивачем строку звернення з зазначеними позовними вимогами.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок не застосування норм ст.122 КАС України, рішення суду першої інстанції не може бути визнано законним, а тому підлягає скасуванню, а позов, відповідно до приписів ст. 123 КАС України - залишенню без розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно з ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2018 року по справі № 520/8496/18 -скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Подобайло З.Г. Григоров А.М.
Повний текст постанови виготовлений 26.03.2019 року