Справа № 813/2266/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/807/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Рибачука А.І.

за участі секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року (суддя Сакалош В.М., м. Львів, повний текст судового рішення складено 30 листопада 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (в особливий період військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), командувача Сухопутних військ Збройних Сил України про визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 01.06.2018 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_3 (в особливий період військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), у якому з врахуванням уточнення позовних вимог, просив: визнати дії командування військової частини НОМЕР_1 , щодо пониження позивача майора ОСОБА_1 на посаді та призначенні на нижчу посаду протиправними; визнати протиправним та скасувати подання командира військової частини НОМЕР_1 , щодо пониження позивача на посаді та приниження на нижчу посаду, як таке, що складено з порушенням вимог чинного законодавства України; визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2017 №5978 «Про встановлення розмірів посадових окладів військовослужбовцям військової частини з 01 січня 2018 року» в частині щодо встановлення майору ОСОБА_1 мінімального розміру посадового окладу; визнати дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо переслідування позивача за звернення до суду злочинними та зобов`язати командування військової частини НОМЕР_4 утриматися від переслідування позивача за звернення до державних установ; у відповідності до вимог частини шостої статі 44 КАС України за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи притягнути командування військової частини НОМЕР_1 до відповідальності; стягнути з військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) на користь позивача моральну шкоду завдану йому та його родині у вигляді штрафу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. В обґрунтування позовних вимог вказує, що командуванням військової частини НОМЕР_1 , де ОСОБА_1 проходить службу, вживаються заходи щодо його переслідування та погіршення його морального, соціального та матеріального становища. Позивач покликається зокрема, на те, що відповідачем було безпідставно проведено атестування військової частини НОМЕР_1 , за результатами якої зроблено висновок про невідповідність позивача займаній посаді. Рішенням командира військової частини НОМЕР_1 позивачу призначено мінімальне грошове забезпечення згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2018 №5978, який до відома позивача не доведено, в результаті чого позивача було позбавлено частини грошового забезпечення військовослужбовця в розмірі 500 грн. щомісяця. Позивач вважає, що переслідування його відповідачем посилились після того, як позивач звернувся за захистом своїх прав до Чернігівського окружного адміністративного суду, яким у справах №825/427/17, №825/464/17 прийнято рішення щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії. Зазначає, що протиправні дії відповідача негативно вплинули на погіршення морального стану позивача, призвели до тяжких душевних хвилювань, в значній мірі погіршили стан його здоров`я, у зв`язку з чим просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 моральну шкоду завдану позивачу та його родині.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року у справі №813/2266/18 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені в позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 (в особливий період військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Постанова суду першої інстанції мотивована безпідставністю позовних вимог.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , проходить військову службу у військовій частині ( НОМЕР_1 ) польова пошта НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 17.08.2015 №206 позивача - заступника начальника циклової комісії загальновійськових дисциплін за службовою необхідністю тимчасово допущено до виконання обов`язків помічника командира полку з правової роботи начальника юридичної групи.

Як видно із копії протоколу засідання атестаційної комісії військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2017 №34 та протоколу засідання атестаційної комісії військової частини НОМЕР_5 від 26.12.2017 ОСОБА_1 , заступник начальника циклової комісії загальновійськових дисциплін військової частини НОМЕР_1 не пройшов переатестацію викладацького складу циклових комісій військових частин НОМЕР_6 навчального центру.

Наказом командира військової частини від 28.12.2017 №5978 «Про встановлення розмірів посадових окладів військовослужбовцям військової частини з 01 січня 2018 року» позивачу встановлено мінімальний посадовий оклад.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 27.04.2018 №177 майора ОСОБА_1 , заступника начальника циклової комісії загальновійськових дисциплін 354 навчального механізованого полку 169 навчального центру призначено офіцером-інструктором відділення підготовки загальновійськових підрозділів навчального центру підготовки підрозділів Міжнародного центру Миротворчості та безпеки Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2018 №106 позивачу надано три доби для здачі справ та посади, на підставі витягу з наказу від 27.04.2018 №177.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.05.2018 №122 позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_7 с.Старичі, на підставі рапорту майора ОСОБА_1 від 23.05.2018 №5413 та витягу наказу КСВ ЗСУ від 27.04.2018 №177.

Вважаючи дії командування військової частини НОМЕР_1 , щодо пониження позивача майора ОСОБА_1 на посаді та призначенні на нижчу посаду протиправними, не погоджуючись із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2017 №5978 «Про встановлення розмірів посадових окладів військовослужбовцям військової частини з 01 січня 2018 року» в частині щодо встановлення майору ОСОБА_1 мінімального розміру посадового окладу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі Статут).

Статтею 28 Статуту передбачено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Під час призначення на посади командир керується нормами Указу Президента України «Про затвердження «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10.12.2008 №1153 (у відповідній редакції; далі Положення). Цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до абзацу 3 підпункту 3 пункту 82 Положення призначення військовослужбовців на посади здійснюється на нижчі посади з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування.

Пунктом 94 Положення передбачено, що переміщення військовослужбовців з вищих посад на нижчі здійснюється на підставах, передбачених: абзацами другим - шостим підпункту 3 та останнім абзацом пункту 82 цього Положення, - прямими начальниками у межах наданих їм прав щодо призначення на посади.

За приписами пункту 109 Положення вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

Військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами (пункт 112 Положення).

Відповідно до Наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України» від 10.04.2009 №170, підставами для видання наказів по особовому складу про призначення і переміщення військовослужбовців на нижчі посади є подання. Подання підписується командиром військової частини й надсилається до посадової особи, яка має право видавати наказ по особовому складу щодо призначення або переміщення військовослужбовця. Крім вказаних документів, залежно від підстав призначення і переміщення, для видання наказів по особовому складу подаються: копії оцінних карток або службові характеристики в умовах особливого періоду.

З матеріалів справи встановлено, що підставою для підготовлення подання на переведення на нижчу посаду ОСОБА_1 був висновок атестаційної комісії.

Відповідно до Методичних рекомендацій з порядку організації і проведення атестування військовослужбовців Збройних Сил України, затверджених директором Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 19.04.2017 №328, в особливий період щорічне оцінювання проводиться в кінці календарного року, за підсумками складається оцінна картка військовослужбовця. Комплексе оцінювання здійснюється для визначення відповідності військовослужбовців займаній посаді.

Так, згідно з долученою до матеріалів справи копією протоколу засідання атестаційної комісії військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2017 №34 та протоколу засідання атестаційної комісії військової частини НОМЕР_5 від 26.12.2017, ОСОБА_1 , заступник начальника циклової комісії загальновійськових дисциплін військової частини НОМЕР_1 не пройшов переатестацію викладацького складу циклових комісій військових частин НОМЕР_6 навчального центру. У висновку комісії зазначено, що військовослужбовець займаній посаді не відповідає, доцільно призначити на посаду викладача циклової комісії загально-військових дисциплін.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає протиправності дій відповідача щодо подання командира військової частини НОМЕР_1 , та пониження позивача на нижчу посаду.

При цьому ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що атестування військової частини НОМЕР_1 в грудні 2017 року проведено безпідставно. Позивач стверджує, що користуючись владними повноваженнями командування військової частини змусило безпосереднього начальника позивача підполковника ОСОБА_2 скласти на ОСОБА_1 негативну характеристику з метою розгляду на атестаційній комісії. В контексті зазначеного колегія суддів зауважує, що встановлення факту наявності зазначених протиправних дій з боку командування військової частини вимагає проведення службового розслідування обставин конфліктної ситуації і не може бути перевірено судом у межах розгляду цієї адміністративної справи.

Позовна вимога щодо визнання дії командира військової частини НОМЕР_1 переслідуванням позивача, за своєю правовою конструкцією є способом захисту - шляхом встановлення фактів, що мають юридичне значення, однак такий спосіб виходить за межі повноважень адміністративного суду. Відповідно позивач в цій же частині помилився в обраному способі захисту, що є підставою для відмови в задоволені цієї частини позовних вимог.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.12.2017 №5978 «Про встановлення розмірів посадових окладів військовослужбовцям військової частини з 01 січня 2018 року» в частині щодо встановлення майору ОСОБА_1 мінімального розміру посадового окладу, суд враховує наступне.

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 (далі Інструкція), грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 4.3. Інструкції, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, призначеним на посади, за якими посадові оклади встановлені від мінімуму до максимуму, конкретні розміри посадових окладів установлюються або змінюються (підвищуються або знижуються) у межах зазначених розмірів відповідно до наказу командира військової частини (командирам військових частин - наказів вищих командирів /начальників/) залежно від складності та обсягу роботи. Зміна встановленого розміру (збільшення або зменшення) посадового окладу в межах від мінімуму до максимуму здійснюється відповідно до законодавства з першого числа наступного півріччя (з 01 січня або з 01 липня).

Наказом командира військової частини від 28.12.2017 №5978 «Про встановлення розмірів посадових окладів військовослужбовцям військової частини з 01 січня 2018 року» позивачу було встановлено мінімальний посадовий оклад. Як стверджує відповідач, командиром військової частини було враховано те, що за результатами атестації позивач займаній посаді не відповідає та його доцільно призначити на посаду викладача циклової комісії загально-військових дисциплін, тому прийняв рішення про встановлення мінімального посадового окладу.

Разом з тим, у своїх доводах позивач покликається на те, що відповідач вводить суд в оману, зокрема надаючи підроблені документи. З цього приводу суд зауважує, що висновок про фальшивість документа особа може зробити, якщо ознаки фальшування (підробки) видно неозброєним оком або така фальшивість переконливо підтверджена іншими доказами у справі. Якщо ж документ лише викликає сумнів щодо його достовірності (справжності), особа, яка бере участь у справі, має право заявити під час дослідження цього доказу клопотання про проведення експертизи документа. Такий сумнів повинен бути обґрунтований. Заява про фальшивість письмового доказу спрямована на заперечення дійсності викладених у ньому доказових фактів. Якщо особа заявляє про фальшивість письмового доказу, але інша сторона цю фальшивість заперечує, то суд повинен керуватися загальною нормою про те, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому фальшивість документа повинен довести та особа, яка на це покликається. В свою чергу, доведення такої обставини можливо лише шляхом заявлення клопотання про проведення експертизи. Якщо такого клопотання не надійшло, то суд розглядає справу на підставі наявних доказів з урахуванням письмового документу, щодо якого було заявлено про фальшивість. Крім цього, суд звертає увагу позивача, що підроблення документів є кримінально караним діянням, тому встановлюється лише вироком суду.

Таким чином, з долучених до матеріалів справи письмових доказів, пояснень позивача та доводів відповідача, вбачається, що під час розгляду справи заявлені позивачем вимоги не знайшли належного підтвердження та правового обґрунтування, а відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки під час розгляду справи не встановлено причинного зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку покликається позивач.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року без мін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
А. І. Рибачук
Повне судове рішення складено 27 березня 2019 року.