Справа № 826/7929/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Головань О.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 року Справа № 826/7929/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника відповідача Фізер Д.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської ради,

Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради

(Київської міської державної адміністрації)

про визнати протиправним, нечинним та

дискримінаційним рішення, визнання дій протиправними

і зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Київської міської ради (далі - відповідач-1), Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач-2) про:

- визнання протиправним, нечинним і таким, що дискримінує багатодітних батьків іноземців, які постійно проживають в Україні, за ознакою громадянства та сімейного стану, п.п. 3, 4 рішення Київської міської ради від 03.03.2016 р. № 116/116 «Про затвердження міської цільової програми «Турбота. Назустріч киянам» на 2016-2018 роки»;

- визнання протиправною відмови Департаменту соціальної політики Виконавчого органу КМР (КМДА) у видачі ОСОБА_1 «Карти киянина»;

- зобов'язання Департаменту соціальної політики Виконавчого органу КМР (КМДА) видати ОСОБА_1 «Картку киянина».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що положення ч.ч. 3, 4 рішення КМР від 03.03.2016 р. № 116/116 порушують ст. 26 Конституції України та ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якими регламентовано, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

При цьому, позивач наполягав на тому, що зазначене рішення КМР та відмова Департаменту у видачі йому картки киянина є протиправними та дискримінують багатодітних батьків іноземців, які постійно проживають в Україні, за ознакою громадянської належності.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправною відмову Департаменту соціальної політики Виконавчого органу КМР (КМДА) у видачі позивачу «Карти киянина», викладену в листі від 16.02.2018 р. № 051/ОП/У-917-002/3;

- зобов'язано Департамент соціальної політики Виконавчого органу КМР (КМДА) вжити заходів, передбачених законодавством, щодо видачі ОСОБА_1 «Картки киянина».

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Ухвалюючи судове рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач відповідає кваліфікаційним ознакам, закріпленим у п.п. 3, 4 рішення Київської міської ради від 03.03.2016 р. № 116/116 «Про затвердження міської цільової програми «Турбота. Назустріч киянам» на 2016-2018 роки», а саме є багатодітним батьком та тимчасово переміщеною особою, яка постійно проживає в м. Києві, а тому відповідач-2 безпідставно відмовив йому у видачі запитуваної картки киянина.

Крім того, суд зазначив, що у відповідності до рішення Київської міської ради від 03.03.2016 р. № 116/116 саме Департамент соціальної політики Виконавчого органу КМР (КМДА) є виконавцем цього рішення в частині п.п. 3, 4.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що п.п. 3, 4 рішення Київської міської ради від 03.03.2016 р. № 116/116 не містять дискримінаційних умов по відношенню до позивача.

Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині щодо відмови в позові, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, наполягаючи на тому, що п.п. 3, 4 рішення Київської міської ради від 03.03.2016 р. № 116/116 обмежують права багатодітних батьків, які є іноземцями та постійно проживають в Україні, суперечать нормам Конституції України та законодавчих актів і є дискримінаційними.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що судом при ухваленні рішення в частині відмови в позові було порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цій частині.

Відповідач - Департамент соціальної політики Виконавчого органу КМР (КМДА), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в цілому, також подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в позові в повному обсязі, наполягаючи, зокрема на тому, що питання оформлення та видачі картки киянина належить до компетенції уповноваженої банківської установи, а не Департаменту.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2019 року було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін в частині задоволення позовних вимог, наголошуючи на тому, що саме Департамент здійснює реєстрацію, видачу та облік карток киянина, а ПАТ «Ощадбанк» - лише їх випуск.

Також на апеляційну скаргу відповідача подано відзив КМР, в якому міська рада просить задовольнити таку скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, підтримуючи доводи апелянта - Департаменту.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у КМР було витребувано додаткові докази, встановлено строк для їх подання та продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судом 1-ї інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином Нігерії, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає в Україні та має посвідку на постійне проживання (НОМЕР_1 від 17.01.2017 р.), є багатодітним батьком (посвідчення Київської районної ради у м. Донецьку від 31.08.2010 р. НОМЕР_2, має трьох дітей) та тимчасово переміщеною особою, яка постійно проживає та працює в м. Києві (довідка від 06.11.2017 р. № з зазначеним постійним місцем проживання - АДРЕСА_1).

03.03.2016 р. Київською міською радою відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 26, пп. 1 п. «а» ч. 1 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з метою подальшого соціального захисту окремих категорій малозахищених верств населення міста Києва, встановлення додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення прийнято рішення № 116/116 «Про затвердження міської цільової програми «Турбота. Назустріч киянам» на 2016-2018 роки».

Вказаним рішенням затверджено міську цільову програму «Турбота. Назустріч киянам» на 2016 - 2018 роки згідно з додатком.

08.11.2017 р. позивач звернувся до відділення ПАТ "Ощадбанк" з заявою про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) встановленого зразка.

Позивачу було відмовлено у видачі картки, оскільки позивач не надав паспорт громадянина України.

Листом від 16.01.2018 р. № 100.14-07/248 позивача повідомлено про перелік документів, необхідних для отримання картки, і не повідомлено письмово про те, які документи позивачем не надано.

Позивач письмово звернувся до Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо протиправності відмови в отриманні картки.

Листом від 06.02.2018 р. № 100.14-07/818 ПАТ «Ощадбанк» позивача повідомлено про те, що в діях працівників порушень нормативно-правових актів банку та чинного законодавства не виявлено. Поточні рахунки з виготовленням Картки киянина відкриваються виключно громадянам України.

Листом від 16.02.2018 р. № 05/ОП/У-917-002/3 Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) позивача повідомлено про підстави отримання Картки киянина, зокрема, з посиланням на ст. 1 Закону України «Про громадянство України».

Правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР), «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 06.09.2012 р. № 5207-VI (далі - Закон № 5207-VI), «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 р. № 2017-III (далі - Закон № 2017-III), «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 р. № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI), рішення Київської міської ради від 03.03.2016 р. № 116/116 «Про затвердження міської цільової програми «Турбота. Назустріч киянам» на 2016-2018 роки» (далі - Рішення КМР № 116/116), рішенням КМР «Про запровадження в місті Києві багатофункціональної електронної пластикової картки «Картка киянина» від 17.04.2013 р. № 104/9161 (далі - Рішення № 104/9161).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.ст. 24, 26 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

У ч. 1 ст. 3 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону № 5207-VI дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

У ч. 3 ст. 6 Закону № 5207-VI закріплено, що не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування

У ч. 3 ст. 19 Закону № 2017-III закріплено, що органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Рішенням КМР № 116/116 затверджено цільову програму «Турбота. Назустріч киянам» на 2016-2018 роки», у п.п. 3. 4 якої передбачено забезпечення пільгового проїзду для громадян України, місце проживання яких зареєстроване у місті Києві, та осіб, взятим у місті Києві на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, які не мають права на безоплатний проїзд у метрополітені згідно з законодавством України та належать до таких категорій: пенсіонери; інваліди III групи; учасники війни; члени сім'ї загиблого (померлого) ветерана війни; особи, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особи, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом I групи, дитиною-інвалідом або за престарілим, який досяг 80-річного віку; батьки багатодітної сім'ї; особи, які не мають права на пенсію в розумінні Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам»; учні (вихованці) загальноосвітніх навчальних закладів денної форми навчання.

У п. 1 та пп. 12 п. 6 Додатку до вказаного рішенням ініціатором, розробником, замовником, співвиконавцем даної Програми та її виконавцем у напрямку пільгового проїзду є Департамент соціальної політики.

Згідно з п.п. 2, 7 Рішення КМР № 104/9161 Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) доручено:

- здійснювати реєстрацію, видачу та облік карток «Картка киянина» окремим категоріям громадян, які мають право на додаткові пільги та доплати відповідно до рішень Київської міської ради;

- надавати, в межах своєї компетенції, роз'яснення з питань запровадження та функціонування «Картки киянина».

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що Департамент соціальної політики виконавчого органу КМР (КМДА) є суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок здійснювати реєстрацію, видачу та облік карток «Картка киянина» особам, які мають право на додаткові пільги, визначені, зокрема пунктами 3, 4 Рішення КМР № 116/116.

Разом з тим, пунктами 3, 4 Рішення КМР № 116/116 було передбачено надання пільг на проїзд у громадському транспорті, зокрема багатодітним батькам, переміщеним з районів проведення АТО.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача - Департаменту соціальної політики Виконавчого органу КМР (КМДА), колегія суддів звертає увагу на те, що позивач є багатодітним батьком та особою, переміщеною з районів проведення АТО, яка постійно проживає у м. Києві, а отже, має право користуватися пільгами, встановленими КМР у п.п. 3, 4 Рішення № 116/116.

З огляду на це, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності відмови Департаменту соціальної політики Виконавчого органу КМР (КМДА) у видачі позивачу «Карти киянина» та наявності правових підстав для поновлення його порушеного права шляхом зобов'язання Департаменту соціальної політики Виконавчого органу КМР (КМДА) вжити передбачених законодавством заходів щодо видачі позивачу вказаної картки.

Доводи апелянта - відповідача Департаменту про те, що питання оформлення та видачі картки киянина належить до компетенції уповноваженої банківської установи, а не Департаменту, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки, як зазначалося вище, пунктом 2 Рішення КМР № 104/9161 дане повноваження віднесено саме до компетенції Департаменту, а ПАТ «Ощадбанк» є лише банком-емітентом, на якого покладено виконання практичних функцій з реалізації даної Програми.

Тож, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги відповідача та, враховуючи правові позиції всіх інших учасників справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та вважає, що рішення суду в цій частині ухвалено судом за повного встановлення обставин справи та з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Отже, відповідно до ст. 316 КАС України рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог підлягає залишенню без змін.

Перевіряючи доводи обох апелянтів та переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з вищевикладених правових норм вбачається, що законодавством регламентовано рівні правові можливості для громадян України та громадян іноземних держав, які на законних підставах перебувають на території України (за виключенням випадків, чітко встановлених законодавством).

При цьому, обмеження у правах іноземців за ознакою їх громадянської належності не допускається. Нормативно-правові акти, зокрема органів місцевого самоврядування, якими визначаються права окремих категорій осіб, у тому числі іноземців, повинні містити чіткі, однозначні та передбачувані у застосуванні положення, які не допускають множинного тлумачення та відповідають принципу юридичної визначеності і «якості закону».

Разом з тим, колегія суддів враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 03.04.2008 р. по справі «Корецький та інші проти України», в якому Суд зазначив, що закон має бути сформульований з достатньою чіткістю. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права особи.

У рішенні від 09.01.2013 р. по справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine), заява № 21722/11 ЄСПЛ було наголошено, що чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону визначають принцип законності, який частково співпадає з принципом верховенства права, одним з визначальних проявів якого є принципи «доброго врядування» і «належної адміністрації».

Крім того, у п.п. 70, 71 рішення у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE («Рисовський проти України») заява № 29979/04 Європейським судом з прав людини підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер'їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). При цьому, Суд наголосив, що саме на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року).

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Разом з тим, колегія суддів встановила, що у п.п. 3, 4 Рішення КМР № 116/116 не міститься чіткого визначення щодо поширення сфери дії закріплених у них положень на іноземних громадян, які постійно проживають на території України, належать до однієї з 10-ти визначених КМР категорій осіб (батьки багатодітної сім'ї, пенсіонери, інваліди 3 групи, учасники війни, члени сім'ї загиблого чи померлого ветерана тощо) та не є при цьому тимчасово переміщеними особами. Тобто, зазначені норми рішення КМР не є чіткими та передбачуваними в застосуванні, не відповідають принципам «якості закону» та юридичної визначеності.

Більш того, з положень п.п. 3, 4 Рішення КМР № 116/116 взагалі вбачається, що право на встановлені ними пільги мають дві групи осіб, які відповідають одному із зазначених у них критеріїв (батьки багатодітної сім'ї, пенсіонери, інваліди 3 групи, учасники війни, члени сім'ї загиблого чи померлого ветерана тощо): 1) громадяни України, місце проживання яких зареєстровано у м. Києві та 2) тимчасово переміщені особи (далі - ТПО). Тобто, іноземні громадяни, які перебувають в Україні на законних підставах та постійно проживають у м. Києві, але, при цьому, не є ТПО, до жодної за вказаних груп не відносяться, а отже, п.п. 3, 4 Рішення КМР № 116/116 не відповідають ст. 26 Конституції України та ст. 3 Закону № 3773-VI та є дискримінаційними у розумінні Закону № 5207-VI по відношенню до таких осіб.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявність достатніх та необхідних правових підстав для визнання протиправним Рішення КМР № 116/116 у частині пунктів 3, 4 та задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 в цій частині позовних вимог.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що позивач є іноземним громадянином, який перебуває на території України на законних підставах та постійно проживає в м. Києві, а тому зазначене Рішення КМР стосується безпосередньо кола його прав та законних інтересів.

Водночас, відповідно до офіційного тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, наданому у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 1-10/2004, такий інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Втім перевіряючи наявність підстав для задоволення адміністративного позову в частині вимог щодо визнання Рішення КМР № 116/116 у частині пунктів 3, 4 нечинним і таким, що дискримінує багатодітних батьків іноземців, які постійно проживають в Україні, за ознакою громадянства та сімейного стану, колегія суддів зазначає наступне.

Так, КАС України не передбачено такого способу захисту як визнання рішення таким, що дискримінує певну категорію осіб, тому відповідні обставини були констатовані апеляційним судом при перевірці правомірності спірного рішення ради та враховані у висновку щодо визнання його протиправним.

У п. 11 Рішення КМР від 18.12.2018 р. № 459/6510 визнано такими, що втратили чинність, зокрема п.п. 3, 4 Рішення КМР № 116/116, а тому визнання його нечинним судом, як на тому наполягає апелянт - позивач, не відповідатиме завданням адміністративного судочинства, регламентованим ст. 2 КАС України.

Тож, у задоволенні вищевказаним позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апелянтів, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ухвалено за неповно встановлених обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 317 КАС України, підлягає скасуванню в цій частині.

Отже, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) підлягають задоволенню частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог - скасуванню, адміністративний позов в цій частині вимог - задоволенню частково, а в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судова колегія встановила, що відповідно до квитанції від 29.12.2018 р. № 0.0..1 за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі: 1057,21 грн., що відповідає ставкам судового збору, встановленим у Законі України «Про судовий збір» у відповідній редакції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для стягнення на користь позивача за рахунок КМР понесені ним судові витрати у розмірі 1057,21 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнати протиправним, нечинним і дискримінаційним рішення, визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити дії в частині позовних вимог про визнання протиправним, нечинним і таким, що дискримінує багатодітних батьків іноземців, які постійно проживають в Україні, за ознакою громадянства та сімейного стану, пунктів 3, 4 рішення Київської міської ради від 03.03.2016 р. № 116/116 «Про затвердження міської цільової програми «Турбота. Назустріч киянам» на 2016-2018 роки» - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Київської міської ради від 03.03.2016 р. № 116/116 «Про затвердження міської цільової програми «Турбота. Назустріч киянам» на 2016-2018 роки» у частині пунктів 3, 4.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині зазначених позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року - залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок Київської міської ради понесені позивачем судові витрати в розмірі 1057,20 (одна тисяча п'ятдесят сім гривень та двадцять копійок) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 березня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: