Справа № 0240/3316/18-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/3316/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Комар П.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

27 березня 2019 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року (прийняте у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (далі - позивач) до ОСОБА_4 (далі - відповідач) про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

позивач 21.09.2018 звернувся із адміністративним позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просив стягнути з фізичної особи ОСОБА_4 податковий борг у сумі 10227, 68 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.12.2018 позов задоволено повністю.

Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_4 податковий борг у сумі 10227, 68 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що за вказаними податковим органом адресами відповідач не був зареєстрований та не проживав там, крім того, відповідач не є власником обєкта нерухомого майна відносно якого працівниками позивача складено податкове повідомлення-рішення від 06.06.2017 форми "Ф" №83868-13.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що податковий борг утворився внаслідок несплати податкового повідомлення-рішення №83868/13 від 06.06.2017, згідно якого сума податкового зобовязання становить 10227,68 грн., яке відповідачем не оскаржувалось, а тому, податковий борг є узгодженим. При цьому, податкова вимога про сплату боргу відповідачу надсилалось за останньою відомою адресою місцезнаходження фізичної особи.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

В обліковій картці платника податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками обєктів житлової нерухомості, за відповідачем обліковується податковий борг в сумі 10227,68 грн.

Податковий борг виник в результаті несплати у встановлені терміни суми грошового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом відповідно до податкового повідомлення-рішення № 83868-13 від 06.06.2017 на суму 10227,68 грн.

З метою стягнення податкового боргу ГУ ДФС у Вінницькій області звернулося до суду з цим адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлену до стягнення суму податкового боргу відповідач у встановлені законодавством строки до бюджету не сплатив, наявність у відповідача податкового боргу підтверджується матеріалами справи, а тому позов про стягнення податкового боргу підлягає задоволенню.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 ПК України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п.п. 15.1-15.2 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом, та законами з питань митної справи.

Грошове зобов'язання платника податків відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Положенням п.п.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з п. 14.1.175 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з обєкта/обєктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п.266.7 ст. 266 ПК України).

Згідно пп. "а" пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України, податкове зобовязання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Отже, обчислена контролюючим органом сума податку з обєкта/обєктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, повинна бути сплачена останніми протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно матеріалів справи, 17.01.2018 у звязку з несплатою відповідачем податкового боргу ГУ ДФС у Вінницькій області сформувало та надіслало відповідачеві податкову вимогу №133-50 на адресу вул. Ф. Кона, 19/12, м. Вінниця.

При цьому, як вбачається з копії паспорта, ОСОБА_4 знятий з реєстраційного обліку за адресою ОСОБА_5 19/12, м. Вінниця 10.11.2005 та з 28.05.2013 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відтак, відповідач не міг отримати податкової вимоги від 17.01.2018 за адресою ОСОБА_5 19/12, м. Вінниця, на яку її було направлено, оскільки за вказаною адресою не зареєстрований.

Згідно пп. 266.1.1 п.266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України встановлено, що база оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державног реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 04.02.2019 за №154944765 право власності на домоволодіння, що складається з трьох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 744,1 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Вінниця, 2-й провулок Ширшова, будинок 9, належить на праві приватної власності ОСОБА_6.

Згідно даної довідки, державна реєстрація права власності на домоволодіння за адресою: м. Вінниця, 2-й провулок Ширшова, будинок 9 була здійснена 05.07.2013 за громадянином ОСОБА_6 на підставі договору дарування №1405, виданий 03.07.2012 та договору про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно №1401, виданий 03.07.2012.

Частиною 5 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV вказано, що відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

При цьому, ОСОБА_6 змінив прізвище та став ОСОБА_7, що підтверджується Свідоцтвом про зміну свідоцтвом про зміну імені від 18.11.2016.

Таким чином, з наведеного слідує, що відповідач не є власником об'єкту нерухомого майна, на яке працівниками податкового органу складено податкове повідомлення рішення форми "Ф" №83868-13 від 06.06.2017.

Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує про те, що податковий борг утворився внаслідок несплати податкового повідомлення-рішення, при цьому, в матеріалах справи міститься доказ вручення податкового повідомлення-рішення відповідачу 14.07.2017, податкове повідомлення-рішення відповідачем не оскаржувалось, є чинним, а тому податковий борг є узгодженим.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, вказане податкове повідомлення-рішення направлялось відповідачу на адресу м. Вінниця, 2-й провулок Ширшова, будинок 9, за якою позивач не був прописаний та з 05.07.2013 не є власником майна за вказаною адресою. При цьому, з повідомлення про вручення податкового повідомлення-рішення неможливо встановити кому саме його було вручено, оскільки біля підпису не вказано прізвища одержувача.

При цьому, твердження позивача про те, що податкова вимога надсилалась за місцезнаходженням відповідача зазначеного у довідці з Державного реєстру фізичних осіб платників податків суд відхиляє, оскільки, як вказувалось вище, відповідач з 28.05.2013 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією паспорта.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 18.06.2018 у справі №805/3284/17-а є не коректним, оскільки правовідносини які були предметом вказаного судового розгляду та даної справи не є ідентичними. Крім того, в зазначеному рішенні Верховний Суд вказав, що оскільки вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, то предметом доказування у даній справі є, в тому числі перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_8 ОСОБА_9