Справа № 1740/2462/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1540/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 1740/2462/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно та одноразової грошової допомоги, -

суддя в 1-й інстанції Друзенко Н. В.,

час ухвалення рішення 22.11.2018 року, 10:25 год,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 03.12.2018 року,

в с та н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив стягнути на його користь грошову компенсацію за неотримане речове майно в розмірі 25803,39 грн. та одноразову грошову допомогу в розмірі 99000 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнено з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 15 календарних років 70933,80 грн.; у решті позовних вимог про стягнення одноразової грошової допомоги, тобто в сумі 28066,20 грн. відмовлено. У задоволенні вимог про стягнення грошової компенсації вартості неотриманого речового майна в розмірі 25803,39 грн. відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що позивач не підпадає під жодну з категорій військовослужбовців, які відповідно до вимог ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" мають право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Апелянт звертає увагу на те, що позивач звільнений з військової служби на підставі пп. і п.2 ч.5 ст.26 (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої ч.3 та 4 ст.1 Закону України "Про очищення влади") Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", що, на його думку, не є тотожним звільненню у зв`язку проведенням організаційних заходів. Також апелянт вказує на те, що суд першої інстанції помилково застосував при прийнятті оскаржуваного рішення визначений ст.6 КАС України принцип верховенства права з врахуванням судової практики ЄСПЛ, мотивуючи це тим, що у спірних правовідносинах відсутня норма закону, яка встановлює право позивача на виплату коштів. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що його звільнення у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої ч.3 або 4 ст.1 Закону України "Про очищення влади", підпадає під критерій звільнення у зв`язку з проведенням організаційних заходів, а тому він має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі визначеному Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача (апелянта) Матюшко В.В. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, подав клопотання про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача (апелянта), перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовому званні старший прапорщик на посаді інспектора прикордонної служби майстра начальника відділення управління службою відділу прикордонної служби "Калинове" ІV категорії (тип А) оперативно-бойової прикордонної комендатури "Костянтинівка".

02 липня 2018 року позивач звільнений у запас відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Донецько- Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України №167-ОС на підставі пп. і п.2 ч.5 ст.26 (у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої ч.3 та 4 ст.1 Закону України "Про очищення влади") Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" без права носіння військової форми одягу.

Наказом начальника 11 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 02 липня 2018 року №168-ос ОСОБА_1 виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.

Відповідно до вказаного наказу визначено виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористане речове майно на суму 25803,39 грн. та одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 15 календарних років.

03 липня 2018 року начальник 11 прикордонного загону Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України прийнято наказ №169-ос, яким внесено зміни до п.2.1 вищевказаного наказу від 02 липня 2018 року №168-ос, а саме: виключено пункт про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 15 календарних років.

З вказаним наказом позивач не був ознайомлений, цей факт відповідачем не заперечувався, доказів, які б стверджували протилежне суду не надано.

Судом першої інстанції встановлено, що військова частина НОМЕР_1 у позасудовому порядку виплатила ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористане майно у розмірі 25808,39 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2279 від 22 жовтня 2018 року.

Одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 15 календарних років позивачу не виплачена, що зумовило його звернення в суд з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 за результатами проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади", тобто у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої ст.1 Закону України "Про очищення влади", підпадає під критерій звільнення у зв`язку з проведенням організаційних заходів, що дає йому право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 15 календарних років у розмірі 70933, 80 грн. Разом з тим, оскільки ВЧ НОМЕР_1 у позасудовому порядку виплатила ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористане майно у розмірі 25808,39 грн., тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ВЧ НОМЕР_1 оскаржує рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 15 календарних років у розмірі 70933,80 грн.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ч.5 ст.17 Конституції України передбачає, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з абз.3 ч.2 ст.15 вказаного Закону військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується.

Одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, не виплачується військовослужбовцям, які станом на 16 березня 2014 року проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і в установленому порядку не продовжили її проходження за межами тимчасово окупованої території України.

Таким чином, законодавчою нормою регламентовано як підстави для виплати одноразової грошової допомоги, так і підстави для заборони такої виплати.

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Аналогічні положення передбачені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року №558, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року №854/32306.

Зокрема, відповідно до п.1 ч.9 розділу V цієї інструкції військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

Згідно з п.3 ч.9 розділу V цієї інструкції військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», а також тим, які станом на 16 березня 2014 року проходили службу на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і в установленому порядку не продовжили її проходження за межами тимчасово окупованої території України, одноразова грошова допомога не виплачується.

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку про те, що чинним законодавством визначеного вичерпний перелік підстав для невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовців, а саме при звільненні з військової служби: за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", а також проходження служби на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя станом на 16 березня 2014 року без продовження в установленому порядку її проходження за межами тимчасово окупованої території України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнений з військової служби у запас на підставі пп. і п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до пп. і п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої ч.3 або 4 ст.1 Закону України "Про очищення влади".

Матеріалами справи підтверджується, що підставою для звільнення позивача з військової служби за вказаною статтею став висновок Зарічненського відділення Дубровицької ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області від 25 березня 2016 року про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади" про недостовірність відомостей, вказаних ОСОБА_1 , а саме: не надання відомостей про походження коштів, які були використані для придбання житлового будинку.

Позивач надав пояснення про те, що вказаний житловий будинок був відбудований за рахунок коштів родини та односельців позивача після пожежі, яка сталася 16 березня 2015 року, внаслідок якої від отруєння чадним газом загинула дитина ОСОБА_1 , а будинок став непридатний для проживання у ньому, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами.

Вказаний висновок фіскального органу наданий за результатами проведення організаційних заходів перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених ч.1 і 4 ст.1 Закону України "Про очищення влади", на виконання Наказу Адміністрації Прикордонної служби України від 17 серпня 2018 року №350-АГ та наказу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 28 серпня 2015 року №426-аг.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно звернено увагу на те, що вищезазначеними наказами вирішено провести організаційні заходи щодо проведення перевірки осіб на виконання вимог Закону України "Про очищення влади" і передбачено підготовку матеріалів на звільнення в разі встановлення недостовірності відомостей щодо відповідних осіб.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_1 за результатами проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади", тобто у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої ч.3 або 4 ст.1 Закону України "Про очищення влади", підпадає під критерій звільнення у зв`язку з проведенням організаційних заходів, та, відповідно, не підпадає під чітко визначену категорію військовослужбовців, при звільненні яких не здійснюється виплата одноразової грошової допомоги.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років.

Крім того, при винесенні наказу від 02 липня 2018 року така одноразова грошова допомога була вказана, про що доведено до відома позивача.

Разом з тим, наказом від 03 липня 2018 року внесено зміни до п.2.1 вищевказаного наказу від 02 липня 2018 року №168-ос, а саме: виключено пункт про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, про що позивач повідомлений не був.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції правильного визначив розмір такої допомоги - 70933,80 грн. відповідно до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, проведеному Краматорським прикордонним загоном Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 17 жовтня 2018 року №11/104.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

При цьому, колегія суддів відхиляє як безпідставні покликання апелянта на помилкове застосування до спірних правовідносин принципу верховенства права, визначеного ст.6 КАС України, оскільки принцип верховенства права це фундаментальний правовий принцип, відповідно до якого суд не повинен допускати тлумачення норм права, яке б нлсправедливо обмежувало права та свободи людини, які є найвищою соціальною цінністю.

Щодо покликань апелянта на те, що у спірних правовідносинах відсутня норма закону, яка встановлює право позивача на виплату коштів, то колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.4 ст.6 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення та безпідставність позовних вимог в частині відмови, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 1740/2462/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 28 березня 2019 року.