Справа № 826/14857/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2019 року № 826/14857/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві) з вимогами про зобов'язання сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві подання про повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна за договором купівлі-продажу квартири від 12 травня 2017 року у розмірі 6 813,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 травня 2017 року позивач вперше придбала житло - квартиру у місті Києві. При нотаріальному посвідчені договору позивач сплатила збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості нерухомого майна, тобто 6 813,00 грн.

Водночас, відповідно до положень пункту 151 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок № 1740), громадяни, які придбали житло вперше, звільняються від обов'язку сплачувати вищезазначений збір, у зв'язку з чим позивач 26 липня 2018 року звернувся до відповідача із заявою, у якій посилаючись на норми Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 (далі - Порядок №787), просив сформувати та подати до ГУ ДКС України в м. Києві подання про повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна за договором від 12 травня 2017 року у розмірі 6 813, 00 грн.

Проте, відповідач залишив подану заяву без задоволення, посилаючись на відсутність офіційної інформації, яка б підтверджувала факт придбання житла вперше.

Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, такими, що суперечать положенням чинного законодавства, через що звертається до суду з даним адміністративним позовом про зобов'язання відповідача винити певні дії.

Ухвалою суду від 20 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та наявні докази, отримати позовні матеріали в суді.

Згідно розписки представником відповідача згідно довіреності від 02 травня 2018 року №21 ОСОБА_2 отримано позовні матеріали в суді 09 жовтня 2018 року.

18 жовтня 2018 року до суду надійшов відзив від відповідача, у якому зазначається, що правовий механізм перевірки інформації щодо придбання особами нерухомості вперше відсутній, а подані позивачем документи переконливо не свідчать та не підтверджують факт придбання житла саме вперше, тому підстави для повернення їй суми сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, а також для задоволення адміністративного позову відсутні.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, з урахуванням доводів позовної заяви та відзиву відповідача, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, 12 травня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтегра-Груп» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

Вартість квартири відповідно до умов пункту 5 Договору купівлі-продажу від 12 травня 2017 року становить 681 300, 00 грн., які було сплачено позивачем. Договір купівлі-продажу від 12 травня 2017 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поліщук В.В., відомості про що внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під час процедури посвідчення договору позивачем сплачено збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості нерухомого майна, тобто 6 813,00 грн., про що свідчить квитанція Приватбанку від 10 травня 2017 року (а.с.12).

Як з'ясувалось у подальшому, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування було сплачено помилково, оскільки ОСОБА_1 придбала житло вперше, а відтак не повинна була проводити таку оплату.

Підтвердженням того, що ОСОБА_1 придбала житло вперше слугує отримана на запит адвоката Кулачка Т.М. інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, зокрема квартири АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Посилаючись на положення пункту 151 Порядку № 1740, позивач звернулася до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою (зареєстровано 26 липня 2018 року за № 29373) з проханням сформувати та подати до ГУ ДКСУ в м. Києві подання про повернення збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна за договором від 12 травня 2017 року у розмірі 6 813,00 грн.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 10 серпня 2018 року № 59112/05 (а.с. 15) позивача повідомлено про неможливість задоволення її заяви з підстав відсутності офіційного джерела інформації, яке б підтверджувало, що житло придбано особою вперше.

Отже, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту та відновлення своїх прав та інтересів. У поданому відзиві на позов відповідач проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити позивачу у його задоволенні з підстав не доведеності обставин придбання житла вперше.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначає Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року № 400/97 (далі - Закон №400/97).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №400/97 платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону № 400/97 платники збору, визначені пунктами 5-7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування сплачують на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до загального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» врегульовано Порядком № 1740.

За змістом пункту 151 Порядку № 1740 збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Тобто, вказаними нормами визначено, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки:

1) громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла;

2) громадяни, які придбавають житло вперше.

Пунктом 15-3 Порядку №1740 передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Поряд з цим, пунктом 3 Порядку №787 визначено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Подання в довільній формі подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява про повернення коштів з бюджету, яка подається до відповідного органу Казначейства, складається платником у довільній формі з обов'язковим зазначенням такої інформації: причини повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи готівкою.

Відповідно до пункту 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженою постановою Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-1, яким установлено механізм здійснення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Отже, повернення помилково або надміру сплаченого до бюджету збору на обов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється з відповідного рахунку за надходженням відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» за поданням відповідного територіального органу Пенсійного фонду України, що контролює надходження цього збору до бюджету.

З долученого до матеріалів справи копії Договору купівлі-продажу квартири, який посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за № 555, вбачається, що позивачем дійсно 12 травня 2017 року придбано квартиру АДРЕСА_1.

Факт сплати ОСОБА_1 перед посвідченням Договору купівлі-продажу квартири збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1% від вартості квартири, що становило 6 813,00 гривень, підтверджено долученою до матеріалів справи копією квитанції № 0.0,761106444 від 10 травня 2017 року.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, яку позивачем долучено до матеріалів справи, вбачаються відомості про право власності на квартиру АДРЕСА_1, яке набуто на підставі Договору купівлі-продажу від 12 травня 2017 року.

Інші відомості про придбання позивачем житла відсутні.

Разом з тим, відповідачем не надано заперечень і доказів, які б спростували вказані твердження позивача та надані ним докази.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивач вперше придбала житло, що відповідно до пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» та пункту 151 Порядку № 1740 є підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відсутність механізму повернення грошових коштів, як необґрунтовано вважає відповідач, не може бути перешкодою для реалізації громадянами своїх прав, свобод чи інтересів, оскільки чинним законодавством передбачено механізм повернення помилково або надміру сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Так, підставою, яка обумовлює повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів є подання наступних документів: заяви платника; подання органу, що контролює справляння відповідних надходжень до бюджету; платіжних доручень, що підтверджують зарахування коштів до відповідного бюджету.

Враховуючи те, що позивач в силу закону була звільнена від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при придбанні житла вперше, однак фактично сплатила цей збір у розмірі 6 813,00 гривень, суд, дійшов висновку про те, що така сплата здійснена позивачем помилково, а тому сплачені кошти підлягають поверненню.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

При цьому, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частини четверта статті 55 Конституції України).

Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Тобто, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи те, що суду доведені обставини сплати позивачем збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 6 813,00 гривень, який не підлягав сплаті у зв'язку із придбанням житла у власність вперше, та беручи до уваги відмову ГУ ПФУ в місті Києві у поверненні помилково сплаченого збору, суд вважає наявними правові підстави для задоволення вимог позивача шляхом зобов'язання відповідача звернутися до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві з поданням про повернення з Державного бюджету України на користь громадянки України ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1; паспорт серії НОМЕР_2, виданий Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області 22 жовтня 1996 року) помилково сплаченого нею збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 6 813,00 гривень при придбанні квартири АДРЕСА_1, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 12 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поліщук В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 555.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких судові витрати підлягають відшкодуванню при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень. У даній справі позивачем виступає ОСОБА_1, яка не є суб'єктом владних повноважень, та сплатила 704,80 грн. судового збору при подачі адміністративного позову до суду, що підтверджується платіжним дорученням №348 від 05 вересня 2018 року, отже зазначена сума підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернутися до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві з поданням про повернення з Державного бюджету України на користь громадянки України ОСОБА_1 помилково сплаченого нею збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 6 813,00 гривень при придбанні квартири АДРЕСА_1, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 12 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поліщук В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 555.

Присудити на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві (04053, м. Киї, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) сплачений судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, адреса: 04053, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, , тел. +94.

Суддя В.І. Келеберда