Справа № 120/4006/18-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2019-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 січня 2019 р. Справа № 120/4006/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що він перебуває на обліку в УПФ України в місті Вінниці та отримував пенсію відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Досягнувши 60-річного віку, 08.08.2018 він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Однак, у призначенні відповідної пенсії йому було відмовлено, посилаючись на те, що він уже отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому заробітна плата для обчислення пенсії визначена у порядку встановленому ст. 40 вказаного Закону.

Незгода позивача із такою відмовою, зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 12.11.2018 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву.

30.11.2018 відповідач подав відзив на позов, у якому щодо заявлених позовних вимог заперечив, просив в задоволенні позову відмовити та вказав, що позивачу вже призначена пенсія за віком, а відповідно до п. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при переведені з одного виду пенсії на інший може враховуватись заробітна плата за періоди страхового стажу, зазначені у в частині 1 статті 40 цього Закону, але, із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії. Крім того, додаткового зазначив, що з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року застосовується середня заробітна плата, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки, а тому тільки при первинному призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата, як середній показник за 2016 та 2017 роки. З огляду на викладене вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Ухвалою від 12.12.2018 витребувано в управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці пенсійну справу ОСОБА_1.

Станом на час винесення рішення відповідач не виконав вимоги суду та не надав витребувані докази.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач перебуває на обліку в УПФ України в місті Вінниці та з 28.07.2015 отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Досягнувши передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, позивач 08.08.2018 звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. ст. 26, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки.

За наслідками розгляду поданої заяви, листом від 21.08.2018 за №178/Г-2 позивача повідомлено про те, що підстави для призначення йому пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2016, 2017 роки відсутні, оскільки він уже отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного

Згідно з частиною першою ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ст. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Тобто, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено такі пенсійні виплати, як пенсію за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та врегулювано переведення між цими видами пенсії.

Таким чином, законодавцем визначено чіткий перелік видів пенсії, що призначаються за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається із матеріалів справи, отримуючи пенсію, призначену згідно Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991, позивач набув право на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в зв'язку з цим, досягши пенсійного віку - звернувся з заявою до відповідача про призначення йому пенсії за іншим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для окремих категорій громадян законами України можуть встановлюватися умови, норми і порядок їх пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування і недержавного пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

При цьому, суд звертає увагу на те, що отримувана позивачем пільгова пенсія зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - це спеціальна пенсія для конкретно визначеного кола осіб, а загально визначена пенсія для усіх категорій осіб - пенсія за віком.

Враховуючи той факт, що позивач жодним із видів загально передбаченої пенсії не користувалась раніше, то право на пенсію за віком виникло у нього вперше.

В даному випадку перехід на інший вид пенсії не відбувається, і тим більше не можна вважати, що позивач на даний час отримує пенсію за віком на загальних підставах.

При цьому, суд критично оцінює посилання управління Пенсійного фонду на норму ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-ІV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії мас бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Вказані висновки щодо застосування норм права, узгоджуються з висновками ОСОБА_2 Верховного Суду, викладеними в постанові від 31.10.2018 по справі № 876/5312/17, та повинні застосовуватись до спірних правовідносин на виконання ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і ч. 5 ст. 242 КАС України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. ст. 26, 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Що ж до іншої позовної вимоги про зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_3 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням показника середньої заробітної плати по України за 2016, 2017 роки, то суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп * Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

При цьому, слід враховувати, що тимчасово, з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки (ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Враховуючи викладене, зазначена позовна вимога підлягає задоволенню, шляхом зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_3 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки.

Відповідно до частин першої - другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці в призначенні та виплаті ОСОБА_3 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці призначити ОСОБА_3 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, м. Вінниця, РНОКПП НОМЕР_1) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя підпис ОСОБА_4

Копія вірна Суддя:

Секретар