Справа № 826/14791/16
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Аліменка В.О. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 13 квітня 2016 року № 276-1305.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року вказаний адміністративний позов було задоволено в частині вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в частині нарахування податкового зобов'язання у розмірі 11239 грн 01 коп.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що податковим органом не було дотримано вимог закону в частині оформлення податкового повідомлення-рішення та строків його надсилання платнику податків.

ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що при винесенні податкового повідомлення-рішення від 13 квітня 2016 року № 276-1305 було використано вірну нормативну грошову оцінку земельної ділянки та ставку податку.

Під час судового засідання представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги ОСОБА_1 та просила суд відмовити в її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення у частині відмови у задоволенні позову, а підстави для його скасування у зазначеній частині - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийняла податкове повідомлення-рішення від 13 квітня 2016 року № 276-1305, яким нарахувала ОСОБА_1 податкові зобов'язання із земельного податку у розмірі 255807 грн 23 коп.

Не погоджуюсь із вказаним рішенням податкового органу, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є платником земельного податку за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, однак відповідач невірно визначив площу зазначеної земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, що вплинуло на розмір податкового зобов'язання. При нарахуванні земельного податку відповідач виходив з того, що об'єктом оподаткування є земельна ділянка площею 310,2 кв.м. Натомість суд першої інстанції встановив, що позивач фактично використовує частину земельної ділянки площею 296,38 кв.м.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на вказану норму права, колегія суддів перевіряє рішення суду від 30 жовтня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог, тобто у межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1

ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві зверталася до суду із апеляційною скаргою на рішення суду від 30 жовтня 2018 року в частині задоволення позову. Разом з тим ухвалою суду від 18 грудня 2018 року апеляційну скаргу відповідача було залишено без руху, а ухвалою від 23 січня 2019 року - повернуто скаржнику. Повторну апеляційну скаргу відповідача також було залишено без руху ухвалою суду від 15 лютого 2019 року, а ухвалою від 11 березня 2019 року - відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 13 квітня 2016 року № 276-1305 у повному обсязі, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Обґрунтовуючи свої вимоги про скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач порушив вимоги закону в частині оформлення податкового повідомлення-рішення та строків його надсилання платнику податків.

У відповідності до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно з абз. 3 п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Позивач зазначає, що до 01 липня 2016 року не отримувала податкове повідомлення-рішення від 13 квітня 2016 року № 276-1305 та розрахунок податкових зобов'язань. ОСОБА_1 стверджує, що про наявність вказаного рішення податкового органу дізналася з листа Головного управління ДФС у м. Києві від 08 вересня 2016 року № 9375/г/26-55-13-05.

Надаючи оцінку зазначеним доводам позивача, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити податкове повідомлення-рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення-рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

Судом першої інстанції було встановлено, що оскаржуване повідомлення-рішення було направлене за податковою адресою ОСОБА_1 та 13 червня 2016 року вручене представнику позивача за дорученням - ОСОБА_2

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п.п. 56.2, 56.3 ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення. Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Відтак, дата вручення ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення від 13 квітня 2016 року № 276-1305 впливає на обчислення строку для сплати нарахованого податкового зобов'язання, а також для його оскарження.

Натомість дотримання порядку та строків направлення податкового повідомлення-рішення не впливає на правильність визначення розміру та правомірність нарахування податкового зобов'язання.

Також позивач зазначає, що ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві при визначенні грошового зобов'язання використала невірну нормативну грошову оцінку земельної ділянки. ОСОБА_1 зазначає, що відповідач повинен був керуватися нормативною грошовою оцінкою у розмірі 8152273 грн 85 коп., яка зазначена у довідці Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18 листопада 2016 року № Н-00664/2016.

Дослідивши зазначену довідку, колегія суддів встановила, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, була визначена рішенням Київської міської ради від 03 липня 2014 року № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва».

Згідно з довідкою від 18 листопада 2016 року № Н-00664/2016 базова вартість 1 кв.м. становить 4098 грн 17 коп.

У розрахунку платежів по сплаті земельного податку на 2016 рік землекористувачу ОСОБА_1 також зазначено, що базова вартість 1 кв.м. становить 4098 грн 17 коп.

Таким чином ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві використала вірну базову вартість 1 кв.м. землі.

Розбіжність у розмірі нормативної грошової оцінки, розрахованої відповідачем (8526907 грн 67 коп.) та позивачем (8152273 грн 85 коп.), виникла внаслідок різниці у площі земельної ділянки.

Як раніше зазначалося, відповідач при нарахуванні земельного податку виходив з того, що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 310,2 кв.м., в той час як позивач стверджувала, що фактично використовує частину земельної ділянки площею 296,38 кв.м.

Зазначена розбіжність у площі земельної ділянки, яка вплинула на розмір земельного податку, була усунена судом першої інстанції.

Також ОСОБА_1 вважає, що відповідач невірно визначив ставку земельного податку та необґрунтовано нарахував земельних податок у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки заміть 1 % від зазначеної величини.

Посилаючись на п. 271.2 ст. 271 Податкового кодексу України, позивач зазначає, що відповідач незаконно використав ставку земельного податку, передбачену рішенням Київської міської ради від 22 грудня 2015 року № 57/57.

У відповідності до п. 271.2 ст. 271 Податкового кодексу України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Зазначена норма права визначає вимоги до строку прийняття і офіційного оприлюднення радами рішення щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок та встановлює наслідки порушення такого строку.

Вимог щодо офіційного оприлюднення рішень рад щодо ставки земельного податку вказана норма права не встановлює.

Як раніше зазначалося, при нарахуванні земельного податку за 2016 рік відповідачем використана нормативна грошова оцінка земельної ділянки, визначена рішенням Київської міської ради від 03 липня 2014 року № 23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва». Зазначене рішення було офіційно опубліковане у газеті «Хрещатик» у номері № 97 за липень 2014 року.

Таким чином відповідачем було дотримано вимоги п. 271.2 ст. 271 Податкового кодексу України.

Колегія суддів враховує, що відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У розрахунку платежів по сплаті земельного податку на 2016 рік землекористувачу ОСОБА_1 зазначено, що ставка земельного податку становить 3 % нормативної грошової оцінки відповідно до рішення Київської міської ради від 22 грудня 2015 року № 57/57.

Зазначене рішення Київської міської ради було прийняте та, відповідно, офіційно оприлюднене пізніше, ніж 15 липня року, що передує року, у якому прийнято податкове повідомлення-рішення від 13 квітня 2016 року № 276-1305.

Судом першої інстанції встановлено та позивачем не заперечується, що право користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оформила.

Позивач є платником земельного податку за вказану земельну ділянку в силу вимог п. 287.6 ст. 287 ПК України. Вказана норма права передбачає, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відтак фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Ставка земельного податку для таких користувачів земельних ділянок визначена п. 5.6 Положення про плату за землю в місті Києві, що затверджене рішенням Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 (зі змінами).

На час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення п. 5.6 зазначеного Положення діяв у редакції, яка передбачала, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено (крім комунальної власності), встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктами 5.3 - 5.5 цього Положення.

Ставку земельного податку з 1 до 3 відсотків від нормативної грошової оцінки зазначених земельних ділянок було збільшено рішенням Київської міської ради від 28 січня 2015 року № 58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629».

Зазначене рішення було офіційно опубліковане у газеті «Хрещатик» у номері № 13/1 за січень 2015 року.

Таким чином при визначенні ставки земельного податку відповідачем було дотримано вимоги пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України.

За таких обставин саме по собі посилання у розрахунку платежів по сплаті земельного податку на 2016 рік землекористувачу ОСОБА_1 на невірне рішення, яким встановлено ставку податку у розмірі 3 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки, не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення від 13 квітня 2016 року № 276-1305.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування оскаржуваного повідомлення-рішення у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 30 жовтня 2018 року та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді В.О. Аліменко

В.В. Файдюк

Постанова складена у повному обсязі 26 березня 2019 року.