Справа № 826/3968/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2019 року № 826/3968/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України у місті Києві,

Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві

про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - Суд) з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві (далі - Відповідач 1), Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві (далі - Відповідач 2), Міністерства внутрішніх справ України (далі - Відповідач 3), Головного управління Національної поліції України у місті Києві (далі - Відповідач 4) та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18 жовтня 2017 року просить суд:

1) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/26753/15 від 16 січня 2017 року, в частині негайного поновлення на роботі в період з 17 січня 2017 року по 31 січня 2017 року у розмірі 2575,87 грн., за час вимушеного прогулу;

2) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/26753/15 від 16 січня 2017 року в частині негайного поновлення на роботі в період з 01 лютого 2017 року по день фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи;

3) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/26753/15 від 16 січня 2017 року в частині негайної виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць з 17 січня 2017 року по день фактичного розрахунку, тобто по 04 травня 2017 року (по 234,17 грн. за кожен робочий день затримки) за 74 робочих дні затримки в сумі: 17 238,58 грн.;

4) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час роботи (вимушений прогул та вимушений простій з вини роботодавця) з 01 лютого 2017 року по 20 лютого 2017 року у розмірі 3278,38 грн. (234,17 грн.*14 робочих днів);

5) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь період затримки в розрахунку згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року №826/26753/15 в частині виплати середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу по 234,17 грн. за кожен робочий день з 06 квітня 2017 року по день винесення рішення судом;

6) визнати протиправним наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №7 о/с від 20 лютого 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України та зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати наказ про скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №7 о/с від 20 лютого 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України;

7) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з 06 листопада 2015 року шляхом видачі відповідного наказу, введення відповідної посади до штатного розпису Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи. Наказ про поновлення допустити до негайного виконання;

8) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, що виразилась у фактичному недопущенні позивача до роботи на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року у справі №826/26753/15 та постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року у справі №826/26753/15;

9) визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної поліції України у місті Києві за невжиття заходів по фактичному допуску ОСОБА_1 до роботи на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, не реагування на скарги позивача, самоусунення від виконання рішення суду та не запропонування посади в органах підконтрольних Міністерству внутрішніх справ України;

10) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 за відсутність штатного розпису та не введення в штат ОСОБА_1 санкцію в розмірі 1 мінімальної заробітної плати у сумі 3200,00 грн.;

11) стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві моральну шкоду заподіяну ОСОБА_1 незаконним звільненням у розмірі середньомісячної заробітної плати останнього, яка становить 5034,75 грн. за кожен місяць вимушеного прогулу;

12) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням з 20 лютого 2017 року по день поновлення на роботі;

13) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення у сумі 5034,75 грн.;

14) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20 лютого 2017 року по день фактичного розрахунку;

15) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 за порушення встановлених термінів виплати заробітної плати та інших виплат у розмірі 9600,00 грн.;

16) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 за письмове неповідомлення про нараховані суми належні йому при звільненні 20 лютого 2017 року, санкцію у розмірі 1 мінімальної заробітної плати в сумі 3200,00 грн.;

17) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по день видачі наказу про поновлення 01 лютого 2017 року до трудового стажу ОСОБА_1;

18) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по день видачі наказу про поновлення на роботі до вислуги років та страхового стажу ОСОБА_1;

19) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 01 лютого 2017 року по день видачі наказу про звільнення 20 лютого 2017 року до трудового стажу ОСОБА_1;

20) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві зарахувати весь час вимушеного прогулу з 20 лютого 2017 року по день поновлення на роботі до трудового стажу ОСОБА_1;

21) визнати протиправними дії керівника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві за порушення трудового законодавства України та невиконання рішення суду від 16 січня 2017 року №826/26753/15 та притягнути останнього до адміністративної відповідальності;

22) визнати протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві що виразились у неналежному оформленні трудової книжки ОСОБА_1 та зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати наказ про внесення виправлень до трудової книжки ОСОБА_1 в частині:

а) зарахування трудового стажу за час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по день поновлення на роботі;

б) внести виправлення у запис №4 із зазначенням дати внесення запису 20 лютого 2017 року замість 06 листопада 2015 року;

в) доповнити запис №3 датою внесення відповідного запису, 01 лютого 2017 року;

г) у записі №4 зазначити посилання на пункт та статтю закону на підставі якого відбулося звільнення ОСОБА_1 та зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати ОСОБА_1 виправлену, належним чином оформлену трудову книжку;

23) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за неналежне заповнення трудової книжки та за неповідомлення державної служби зайнятості про заплановане та фактичне вивільнення у розмірі 3-х середньомісячних заробітних плат у сумі 15 104,25 грн.;

24) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму заборгованості - фінансової різниці за 7,8 семестр навчання, що виникла у останнього перед Національною академією внутрішніх справ внаслідок незаконного звільнення наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №1009 о/с від 06 листопада 2015 року у розмірі 6 548,00 грн.;

25) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, що виразилась у відмові розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та умисному невиконанні постанови Київського апеляційного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року у справі №826/26753/15;

26) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України у місті Києві по виконанню постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року у справі №826/26753/15, згідно з частиною дев'ятої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства, накласти штраф та зобов'язати Головне управління Національної поліції України в місті Києві виконати рішення суду в частині розгляду питання щодо прийняття позивача на службу до поліції на підставі пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію";

27) стягнути з Головного управління Національної поліції України в місті Києві на користь ОСОБА_1 моральну шкоду заподіяну ОСОБА_1 незаконною відмовою у прийнятті на службу до поліції у розмірі середньої заробітної плати, яка становить 5034,75 грн. за кожен місяць невиконання рішення суду, а саме постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року в частині, щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції на підставі пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" з 05 квітня 2017 року по день фактичного виконання;

28) зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України як головний орган, вжити заходів спрямованих на працевлаштування ОСОБА_1 в підпорядкований Міністерству внутрішніх справ України центральний орган виконавчої влади - Національну поліцію України, яка є правонаступником ліквідованих територіальних органів внутрішніх справ України;

29) зобов'язати Головне управління Національної поліції України у місті Києві, як правонаступника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві негайно прийняти ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України, як прибулого з Міністерства внутрішніх справ шляхом звільнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві за пунктом 64 "з" "у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року та одночасно прийняти на службу до Головного управління Національної поліції України в місті Києві на умовах визначених пунктами 9, 12 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" на підставі його рапорту зареєстрованого в Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві за вхідним №М-1647-ОП від 05 листопада 2015 року, шляхом видання наказу про призначення на рівнозначну чи вищу посаду, за його згодою, на обрану посаду, яку надати йому для вибору шляхом запропонування всіх вакантних посад в усіх підпорядкованих Головному управлінню Національної поліції України в місті Києві підрозділах;

30) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві поновити строк присвоєння спеціального звання ОСОБА_1 та видати наказ про присвоєння старшому лейтенанту міліції ОСОБА_1 чергового спеціального звання "капітан міліції" з 31 серпня 2016 року, на підставі пункту 34 Положення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року;

31) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за 2 місяці згідно наказу Міністерства внутрішніх справ №453 від 20 квітня 2015 року у розмірі 10 069 грн. 50 коп. (2*5034,75 грн.) та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року за наступні 10 місяців виплати за спеціальним званням старший лейтенант міліції у розмірі 1150,00 грн (115 грн.* 10 міс.) всього 11 219,50 грн.;

32) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві видати наказ про установлення строку служби в органах внутрішніх справ для виплати відсоткової надбавки за вислугу років в якому врахувати період вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по день винесення рішення суду;

33) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за 2 невикористані відпустки за період з 06 листопада 2015 року по 31 травня 2017 року у розмірі 10 211,40 грн.;

34) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2011, 2012 роки в період з 08 лютого 2011 року по 06 листопада 2015 року у розмірі 10 211,40 грн.;

35) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 за ненадання відпустки згідно рапорту від 13 лютого 2017 року санкцію в розмірі 1 мінімальної заробітної плати у сумі 3200,00 грн.;

36) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме затримки у виплаті компенсації за невикористані щорічні відпустки за 2011, 2012 рік, тривалістю 60 календарних днів в період з 08 лютого 2011 року по 06 листопада 2015 року;

37) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 на користь різницю заробітної плати за час виконання нижчеоплачуваної роботи в зв'язку з незаконним переведенням на нижчу посаду за 6 місяці в період з 04 січня 2015 року по 04 липня 2015 року у розмірі 9 868,45 грн.;

38) стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням з дня звільнення, тобто з 06 листопада 2015 року по день винесення судом рішення про поновлення на роботі, як незаконно звільненого працівника;

39) зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Міністерство внутрішніх справ подати звіт про виконання судового рішення згідно частин першої - п'ятої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України та накласти штраф у випадку не подачі звіту.

40) зобов'язати Головне управління Національної поліції України у місті Києві подати звіт про виконання судового рішення згідно частин першої-п'ятої статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України та накласти штраф у випадку не подачі звіту.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року у справі №826/26753/15 та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року, які набрали законної сили, скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року №1009 о/с в частині звільнення ОСОБА_1, поновлено останнього на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, стягнуто на користь останнього суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку при звільненні, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві щодо не запропонування ОСОБА_1 інших посад та не встановлення можливості подальшого використання на службі та зобов'язано Головне управління Національної поліції у місті Києві України в місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію". Однак вказане рішення в частині негайного виконання своєчасно не було виконано, а в іншій частині рішення взагалі не виконувалось. При цьому, Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві винесено 20 лютого 2017 року протиправний наказ №7 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади, на якій його було поновлено на підставі рішення суду, з 06 листопада 2015 року через скорочення штату, оскільки чинним законодавством не передбачено можливості звільнення працівників заднім числом. Позивач наголошував на праві отримати компенсацію за невикористані відпустки та на неналежному оформленні трудової книжки. Позивач також вказав, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві протиправно відмовилось розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та не запропонувало йому право вибору посади із наявних всіх вакантних посад в усіх підпорядкованих Головному управлінню Національної поліції України у місті Києві, правонаступнику Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, підрозділах. Позивач також наголошував на праві отримання відшкодування завданих йому збитків в результаті незаконного звільнення наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року №1009 о/с, скасованого постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року №826/26753/15, які виникли у ОСОБА_1 перед Національною академією внутрішніх справ.

Ухвалою суду від 13 березня 2018 року закрито провадження у справі №826/3968/17 в частині позовних вимог щодо:

- стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням з дня звільнення, тобто з 06 листопада 2015 року по день винесення судом рішення про поновлення на роботі;

- зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з 06 листопада 2015 року шляхом видачі відповідного наказу, введення відповідної посади до штатного розпису Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи.

Окрім того, 13 березня 2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалено рішення яким позовні вимоги задоволено частково та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20 лютого 2017 року №7 о/с. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням з 20 лютого 2017 року по 13 березня 2018 року в сумі 62 289,22 грн. (шістдесят дві тисячі двісті вісімдесят дев'ять гривень двадцять дві копійки). Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму заборгованості - фінансової різниці за 7, 8 семестр навчання, що виникла у останнього перед Національною академією внутрішніх справ внаслідок незаконного звільнення наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №1009 о/с від 06 листопада 2015 року у розмірі 6 548,00 грн. (шість тисяч п'ятсот сорок вісім грн. 00 коп.). В іншій частині позовних вимог відмовити.

Позивач не погодившись з прийнятою судом ухвалою та ухваленим рішенням, оскаржив їх до суду апеляційної інстанції. Окрім того. Апеляційну скаргу на рішення суду також подано і представником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2018 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в частині позовних вимог.

Окрім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2018 року залишено без змін

Вказана справа повернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва та згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано до провадження судді Келеберди В.І.

Ухвалою суду від 10 серпня 2018 року суддею справу прийнято до свого провадження та ухвалено про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Судове засідання призначено на 06 вересня 2018 року.

06 вересня 2018 року позивачем підтримано заявлені дві позовні вимоги, оскільки в межах основної справи судом ухвалено рішення по суті позовних вимог, тоді як вказані вимоги в частині залишились нерозглянутими.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Обставини встановлені судом.

06 листопада 2015 року наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві № 1009 о/с начальника сектору розкриття злочинів, пов'язаних з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ згідно з пунктами 10, 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до пункту «г» (через скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року у справі №826/26753/15 та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року, які набрали законної сили, скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року №1009 о/с в частині звільнення ОСОБА_1, поновлено останнього на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, стягнуто на користь останнього суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку при звільненні, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві щодо не запропонування ОСОБА_1 інших посад та не встановлення можливості подальшого використання на службі та зобов'язано Головне управління Національної поліції у місті Києві України в місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві 01 лютого 2017 року було видано наказ № 4 о/с про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору розкриття злочинів, пов'язаних з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві із 06 листопада 2015 року та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

20 лютого 2017 року Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві винесено наказ № 7 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади, на якій його було поновлено на підставі рішення суду, з 06 листопада 2015 року через скорочення штату.

Не погоджуючись з винесеним наказом, позивачем оскаржено його до суду.

Позивачем зауважується, що відповідно до пункту 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпечення за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Оскільки оскаржуваним наказом ГУ МВС України у місті Києві від 20 лютого 2017 року № 7 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ України у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з пунктом «г» (через скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року - днем звільнення ОСОБА_1 є 06 листопада 2015 року. Тому фактично з 06 листопада 2015 року позивач з вини роботодавця позбавлений можливості працювати.

А тому сума середнього заробітку, що підлягає виплаті працівнику за час вимушеного прогулу рахується саме з дня звільнення, тобто з 06 листопада 2015 року по день винесення судом рішення про поновлення на роботі.

При обчисленні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу важливим і ключовим моментом є не дата видачі протиправного наказу і не момент звільнення. А саме дата незаконного звільнення працівника, тобто 06 листопада 2015 року.

Виплачені чи невиплачені в минулому всі види грошового забезпечення ніяким чином не впливають на право позивача згідно державних гарантій та прямих норм закону на середній заробіток за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення, адже повторне звільнення заднім числом, тобто з 06 листопада 2015 року, хоча і незаконне, однак мало місце.

При цьому, позивач звертає увагу на необхідність при виплаті стягнень з відповідачів застосування коефіцієнту зростання середньої заробітної плати, який розраховується і застосовується на день виплати і становить 2,81 гривень.

Якщо після формального виконання роботодавцем рішення про поновлення працівника на роботі (тобто після видання відповідного наказу) працівник фактично не приступив до роботи з вини роботодавця (наприклад роботодавець несвоєчасно ознайомив працівника з наказом, гне забезпечив робочим місцем, не допустив до роботи, не створив належних умов праці, тощо) працівник має право вимагати виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня, коли він фактично приступить до роботи. Таку вимогу роботодавець може виконати добровільно, протабелювавши працівника як такого, що приступив до роботи, або видавши відповідний наказ про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якому має зазначити причини, через які поновлений працівник не міг фактично приступити до роботи, тривалість вимушеного прогулу та розмір належної йому виплати.

У разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду.

На думку позивача, відповідач повинен був внести до штатного розпису необхідну посаду, визначену в судовому рішенні від 16 січня 2017 року після чого призначити на неї позивача, чого зроблено не було. Поновлення працівника не стоїть у залежності від наявності умов, ні від можливості надати роботу, ні від штатного розпису роботодавця, а фактично зобов'язує роботодавця поновити працівника на посаді та допустити його до роботи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України, статті 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 у справі №826/4406/16, від 26 червня 2018 у справі №802/1064/17-а, від 03 липня 2018 у справі №826/16634/16.

Поряд з цим, слід відмітити, що звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Частиною другою статті 38 Конституції України громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із правових гарантій захисту громадян від незаконного звільнення з роботи є встановлений законами України вичерпний перелік підстав для звільнення працівника.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

У випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісії або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу. Одночасно суд визнає працівника звільненим за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.

Відповідно до пункту 17 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 1 КЗпП України, Кодекс законів про працю регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавством про працю, яке відповідно до статті 4 КЗпП України складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього, регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, визначено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпечення за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід'ємним правом позивача. захист якого гарантовано частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Неправомірна бездіяльність щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу порушує право позивача на законне сподівання мати можливість користуватися своєю власністю, своєчасно і в повному обсязі і в порядку, визначеному законом, отримати належні йому кошти із бюджету при відсутності з його боку порушення закону.

Середній заробіток працівника за час вимушеного прогулу згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Окрім того, відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Так, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 24 січня 2014 року № 21-395а13.

Згідно з пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі. Затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку. Виходячи із заробітку за останні два календарні місці роботи.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2015 року у справі № 826/26753/15 позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 06 листопада 2015 року № 1009 о/с «Щодо особового складу» в частині звільнення ОСОБА_1; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві щодо не запропонування ОСОБА_1 інших посад та не встановлення можливості подальшого використання на службі; поновлено позивача на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві; стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 37 347,00 грн.; стягнуто з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 497,96 грн.; зобов'язано Головне управління Національної поліції у місті Києві розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»; допущено до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині позову відмовлено (а.с. - 79-92 т. 1).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року № 826/26753/15 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково: постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправними дій, що виразилися у фальсифікації інформації викладеної у службовій характеристиці, розповсюдження інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, зобов'язання начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління національної поліції в м. Києві письмово спростувати відомості, поширені у службовій характеристиці, та внесення змін до неї - скасовано, провадження в цій частині - закрито.

Абзац 5 та 6 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року - скасовано та викладено в наступній редакції:

«Стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 70251 (сімдесят тисяч двісті п'ятдесят одна гривня) грн. 00 коп.

Стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 936 (дев'ятсот тридцять шість) грн. 68 коп.».

Абзац 10 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2017 року щодо стягнення судового збору з позивача - виключено.

Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 7000 (сім тисяч) грн.

В решті - постанову залишено без змін.» (а.с. - 121-125 т. 1).

Відповідачем зауважується, що на виконання даних постанов, в частині, що допущена до негайного виконання, а саме поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку, що підлягає за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві 01 лютого 2017 року було видано наказ № 4 о/с про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору розкриття злочинів, пов'язаних з торгівлею людьми Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві із 06 листопада 2015 року та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць (а.с. - 25 т. 1).

Після надходження до ГУ МВС України умісті Києві та Подільського РУ постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2017 року, наказом Подільського РУ від 24 квітня 2017 року № 1 о/с ОСОБА_1 призначено виплату суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 70 251,00 гривень та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 936,68 гривень (а.с. - 38 т. 3).

При цьому, на виконання письмової заяви ОСОБА_1 та виконавчого листа № 826/26753/15 виданого Київським апеляційним адміністративним судом від 05 квітня 2017 року управлінням Державної казначейської служби України у Подільському районі міста Києва 05 травня 2017 року здійснено часткове безспірне списання коштів з рахунку боржника Подільського РУ ГУ МВС України у місті Києві у сумі 14 153,60 гривень, що підтверджується меморіальним ордером № 2 від 03 травня 2017 року (а.с. - 230 т. 1, 40-41 т. 3).

31 травня 2017 року Управлінням державної казначейської служби України у Подільському районі міста Києва на користь ОСОБА_1 було проведено примусове часткове списання коштів з рахунку Подільського РУ ГУ МВС України у місті Києві в сумі 56 734,00 гривень, а 02 червня 2017 року ще додаткового було примусово списано кошти у сумі 0,08 гривень (а.с. - 228- 229 т. 1, 40-44 т. 3).

Разом з тим, 20 лютого 2017 року Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві винесено наказ № 7 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади, на якій його було поновлено на підставі рішення суду, з 06 листопада 2015 року через скорочення штату (а.с. - 46 т. 3)

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2018 року позовні вимоги задоволено частково та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20 лютого 2017 року №7 о/с. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням з 20 лютого 2017 року по 13 березня 2018 року в сумі 62 289,22 грн. (шістдесят дві тисячі двісті вісімдесят дев'ять гривень двадцять дві копійки). Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму заборгованості - фінансової різниці за 7, 8 семестр навчання, що виникла у останнього перед Національною академією внутрішніх справ внаслідок незаконного звільнення наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві №1009 о/с від 06 листопада 2015 року у розмірі 6 548,00 грн. (шість тисяч п'ятсот сорок вісім грн. 00 коп.). В іншій частині позовних вимог відмовити (а.с. - .

Ухвалою касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 11 липня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у справі №826/3968/17.

Ухвалою касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 24 липня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у справі №826/3968/17.

З аналізу наведеного, судом встановлено, що наказ від 01 лютого 2017 року № 4 о/с було видано Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві саме на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 січня 2015 року у справі № 826/26753/15 та вказаним наказом і рішенням було врегульовано питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 06 листопада 2015 року по день ухвалення судом рішення.

При цьому, вказаний наказ є чинним та жодною зі сторін в судовому порядку не оскаржувався і не скасовувався.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідачів середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року, тобто з дня звільнення, відповідно до наказу відповідача від 20 лютого 2017 року № 7 о/с, та по день постановлення рішення у справі є нікчемною у періоді з 06 листопада 2015 року по 17 січня 2017 року, так як за цей період, який суд визнав вимушеним прогулом, на користь позивача безспірним списанням через органи державної казначейської служби було стягнуто 70 251,00 гривень.

Повторне стягнення середнього заробітку за вказаний період не передбачено чинним законодавством.

Разом з тим, суд вбачає за необхідне стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу працівника за період з 17 січня 2017 року тобто з дня ухвалення судового рішення по 20 лютого 2017 року тобто по день постановлення наказу про звільнення позивача з займаної посади.

При цьому, суд зауважує, що правові підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідачів виплат з урахуванням коефіцієнту коригування заробітної плати відсутні, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» на яку посилається позивач, не може бути до нього застосована.

Відповідно до довідки Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві за останні два місяці вересень-жовтень 2015 року ОСОБА_1 отримав 10 069,00 гривень. При цьому, позивачем було відпрацьовано 43 робочих дні, а відтак середньоденне грошове забезпечення становить 234,17 гривень.

Отже, розрахунок суми середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачу за час вимушеного прогулу проводиться за період з 17 січня 2017 року по 20 лютого 2017 року, що становить у січні 11 робочих днів та у лютому 13 робочих днів, а загалом 24 робочих дні, а тому сума середнього заробітку, що підлягає стягненню за вказаний період становить 5 620,00 гривень.

Разом з тим, суд зауважує, що рішенням суду скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві від 20 лютого 2017 року №7 о/с про звільнення позивача з займаної посади з 06 листопада 2015 року. При цьому, скасовуючи вказаний наказ відповідача, судом також стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням, а саме з 20 лютого 2017 року по 13 березня 2018 року (тобто по день постановлення рішення) в сумі 62 289,22 грн. (шістдесят дві тисячі двісті вісімдесят дев'ять гривень двадцять дві копійки).

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідачів середнього заробітку за час вимушеного прогулу є також нікчемною і у періоді з 20 лютого 2017 року по 13 березня 2018 року.

З урахуванням викладеного, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог у даній частині.

Окрім того, суд зауважує, що вимога позивача про зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з 06 листопада 2015 року шляхом видачі відповідного наказу, введення відповідної посади до штатного розпису Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи не підлягає задоволенню враховуючи чинність наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві від 01 лютого 2017 року № 4 о/с, яким позивача повно вено на займаній посаді з 06 листопада 2015 року.

Головне управління міністерства внутрішніх справ України у місті Києві є окремою юридичною особою, однак і є лише окремим структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до положення про Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві та Міністерства внутрішніх справ України структура та штат ГУ МВС України у місті Києві затверджується саме Міністерством внутрішніх справ України.

Так, відповідно до пункту 13 положення про Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 лютого 2004 року № 94, загальну чисельність і фонд оплати праці працівників ГУ МВС України у місті Києві, його структуру і штатний розпис затверджує Міністр внутрішніх справ України.

За таких обставин, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві не має повноважень на введення відповідної посади до штатного розпису Подільського РУ ГУ МВС України у місті Києві та фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи.

Вказане також передбачено і Інструкцією організаційно-штатної роботи в системі МВС України, затвердженої наказом МВС України від 17 грудня 2009 року № 530 дск «Про нормативне забезпечення організаційно штатної роботи» затвердження штатів апаратів ГУ МВС, органів та підрозділів, що діють при ГУ МВС та їм підпорядковані є виключною компетенцією МВС України.

Із системного аналізу викладеного, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, що є підставою для їх часткового задоволення.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, суд приймає до уваги те, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2018 року судом задоволено клопотання та звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору у адміністративній справі № 826/3968/17.

За таких обставин, підстави для вирішення питання про відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72-73, 76-77, 139, 143, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції України у місті Києві (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, 15, ), Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві (04071, місто Київ, вулиця Хорива, 20, ) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (01601, місто Київ, вулиця Володимирська, 15, ) та Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (04071, місто Київ, вулиця Хорива, 20, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням з 17 січня 2017 року по 20 лютого 2017 року у сумі 5 620,00 (п'ять тисяч шістсот двадцять) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 - 297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда