Справа № 0840/3708/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 березня 2019 року Справа № 0840/3708/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Компані» (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 3-Г)

до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (69063, м. Запоріжжя, вул. Глісерна, буд. 14)

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Компані» (далі позивач) до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач (з урахуванням уточнень від 12.10.2018) просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08.05.2018 №037794.

Ухвалою суду від 11.09.2018 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. В межах встановленого строку позивачем усунуто недоліки позову.

Ухвалою суду від 17.10.2018 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 19.11.2018.

Ухвалою суду від 19.11.2018, за клопотанням представника позивача, продовжено строк підготовчого провадження у справі та відкладено підготовче засідання до 27.12.2018.

Ухвалою суду від 27.12.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в цей же день.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ОСОБА_1 Компані» зазначає, що відповідачем винесено оскаржувану постанову, якою застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 1 700,00 грн. за порушення позивачем ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме рух з перевищенням нормативно-вагових параметрів за відсутності дозволу. Позивач вважає постанову протиправною з огляду на те, що ним перевозився сипучий вантаж комбікорм, який за своєю природою не може бути сталим та незмінним по навантаженню на осі транспортного засобу при перевезенні, тобто його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху. Вказує, що фактична повна маса транспортного засобу не перевищувала нормативно допустиму та становила 39,78 т. Таким чином, результати габаритно-вагового контролю, викладені в акті від 15.03.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 15.03.2018 є хибними. Зазначає, що після проведення габаритно-вагового контролю транспортний засіб не затримувався. Також зазначає, що позивачу не повідомлено, якою методикою керувалися посадові особи при здійсненні габаритно-вагового контролю не надано документів, що підтверджували б утримання вимірювального і зважувального обладнання у робочому стані. Також в акті від 15.03.2018 в графі «найменування субєкту» вказано іншу особу ОСОБА_2 За таких обставин постанова про застосування адміністративно господарського штрафу від 08.05.2018 №037794 підлягає скасуванню.

Представник відповідача заперечує проти адміністративного позову з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх. від 12.11.2018 №36412), в якому зазначає, що 15.03.2018 в пункті габаритно-вагового контролю на 241 кілометрі а/д Н-01 Київ Знамянка проведено зважування транспортного засобу марки DAF, модель CF 85.430, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 Після проходження габаритно вагового контролю вказаного транспортного засобу, згідно з актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 15.03.2018 №0002843 встановлено, що навантаження на строєну вісь перевищує нормативно встановлені параметри, а саме складає 23,87 т. замість встановлених 22 т. За таких обставин, співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області віднесено транспортний засіб позивача до великовагових, на підставі чого складено довідку від 15.03.2018 про результати здійснення габаритно вагового контролю, акт від 15.03.2018 №0002843 про перевищення транспортним засобом нормативно правових параметрів, та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великовагових транспортних засобів, яким визначено позивачу до сплати 146,00 Євро. Вказує, що оскільки розрахунок здійснено за весь маршрут, підстави для подальшого тимчасового затримання транспортного засобу відсутні. Враховуючи викладене, просить у задоволенні позову відмовити.

27.12.2018 від представників сторін надійшли заяви (вх. №№42792 та 42794) про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зясував наступне.

15.03.2018 посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області під час проведення рейдової перевірки додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт зупинено у пункті габаритно вагового контролю на 241 кілометрі а/д Н-01 Київ Знамянка та направлено на зважування транспортний засіб марки DAF CF 85.430, номерний знак НОМЕР_1. н/прич. SPITZAR, номерний знак НОМЕР_2, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2, який в 2013 році передав вказаний транспортний засіб та причіп в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 ОСОБА_3» (), яке в свою чергу 16.05.2017 передало вказане майно в суборенду Товариству з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Компані» ().

За результатами габаритно-вагового контролю вищевказаного транспортного засобу, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 15.03.2018 та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 15.03.2018.

На підставі довідки про результати здійснення габаритно - вагового контролю від 15.03.2018 та складеного акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 15.03.2018, складено акт від 15.03.2018 №043081 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, у якому зафіксовано порушення позивачем ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме надання послуг з перевезення вантажу на договірних умовах згідно товарно-транспортної накладної (далі - ТТН) від 15.03.2018 №1178. Вантажовідправник ТОВ «Перше травня Комбікормовий завод», Вантажоодержувач ДП «Птахогосподарство «Чорнобаївське» ПАТ «Агрохолдинг Авангард», вантаж комбікорм, без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами.

Відповідно до п. 25 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті № 1567 від 08.11.2006 (далі - Постанова № 1567) вказаний акт від 15.03.2018 передано для розгляду до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області.

08.05.2018 відповідачем винесено постанову № 037794 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Не погодившись з постановою про застосування адміністративно господарського штрафу Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Компані» звернулось до суду з адміністративний позовом.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (тут та надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктом 2 п. 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України.

Згідно з п. 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області як територіальний орган Укртрансбезпеки має повноваження щодо здійснення перевірок додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, перевірку документів на здійснення перевезень.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до п. 3 Порядку №1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.

Пунктами 2 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 № 592 Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті встановлено, що правонаступником майна, прав та обов'язків територіальних органів Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Державна служба з безпеки на транспорті та утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області.

З огляду на викладене, управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області під час здійснення своїх повноважень діє як суб'єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до п. 4 Порядку №1567, державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з п. 14 зазначеного Порядку рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об'єктах, що використовуються суб'єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з ч. 3 ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування встановлено, що дія Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, поширюється на вітчизняних та іноземних перевізників, що здійснюють перевезення вантажів на території України.

За приписами ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з п. 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі Порядок №879), плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Крім того, відповідно до ч. 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху (пункт 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30).

Згідно із п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Пунктом 21 Порядку № 879 передбачено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункт 22 Порядку №879).

Сторонами не заперечувалось того, що транспортний засіб позивача внаслідок габаритно-вагового контролю не затримувався, а після його проходження подальший рух не заборонявся.

Відповідно до товарно-транспортної накладної від 15.03.2018 № 1178-ПТКЗ позивачем 15.03.2018 здійснювалось перевезення насипом вантажу комбікорму: п ЛБ 51-65, загальною вагою 39,40 т.

Зі змісту акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 15.03.2018 вбачається, що повна маса транспортного засобу становила 39,78 т. (при максимально допустимій 40,00 т.), а фактичні осьові навантаження становили: 1) 6,49 т. (при нормативно допустимій 11 т.), 2) 9,43 т. (при нормативно допустимій 11 т.), 3) 23,87 т. (при нормативно допустимій 22 т.).

Зважаючи на специфіку вантажу комбікорму, що є сипучим вантажем, суд погоджується із доводами позивача про неточність зважування транспортного засобу, оскільки при русі та гальмуванні сипучий вантаж постійно переміщується по всім осям транспортного засобу.

Щодо тверджень позивача про не надання відповідачем документів, що підтверджували б утримання вимірювального і зважувального обладнання у робочому стані слід зазначити про наступне.

Згідно пунктів 12, 13 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Таким чином, габаритно-ваговий контроль може здійснюватися на вимірювальному та зважувальному обладнані, яке повинно бути у робочому стані та пройти у встановленому порядку метрологічну атестацію з подальшим клеймуванням та мати відповідний сертифікат.

Доказів того, що обладнання, на якому проводилось зважування транспортного засобу позивача, відповідає даним вимогам, суду не надано.

Крім того, ані в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, ані в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю, ані в акті перевірки не міститься будь-яких даних щодо вимірювального та зважувального обладнання при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортного засобу позивача, який відсоток похибки таких ваг і чи враховувався під час зважування сипучий стан вантажу.

Також, відповідно до підпункту 51 п. 2 Порядку № 879, документальний габаритно-ваговий контроль визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Як зазначалося вище, у день здійснення зважування відповідачем транспортного засобу загальна маса автопоїзду не перевищувала 40 т., тобто позивачем дотримано обмеження, визначені п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Враховуючи вищезазначене та оцінивши надані до матеріалів справи докази, беручи до уваги, що результати вимірювання, здійснені відповідачем, не можна вважати достовірними зважаючи на неможливість встановлення точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу із сипучим вантажем, суд прийшов до висновку про не обєктивність висновків відповідача про перевищення ТОВ «ОСОБА_1 Компані» нормативно - допустимого навантаження на одиночну та строєну осі та вважає такими, що не відповідають дійсності та нормам чинного законодавства України, а за таких обставин позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Компані» обґрунтовані та підлягають задоволенню, а постанова Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08.05.2018 № 037794 підлягає скасуванню.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 №592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби України з безпеки на транспорті» територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті утворено як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, до якого входить управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, то саме з бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті повинні бути присуджені позивачу здійснені ним судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Компані» задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про застосування адміністративно - господарського штрафу від 08.05.2018 №037794.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Компані» (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 3-Г, ) суму судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр. Перемоги,14, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення виготовлено та підписано 28.03.2019.

Суддя Ю.П. Бойченко