Справа № 520/1984/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

25.03.2019р. справа №520/1984/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сліденка А.В., за участі:

секретаря - Стрєлка О.В.,

представників позивача - Матяжа В.Б., Джуган А.Л., Вінніченка В.А.,

представника відповідача - Шамілової Л.Ш.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Приватного сільськогосподарського підприємства "Україна"
до Головного управління ДФС у Харківській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
встановив:

Позивач, Приватне сільськогосподарське підприємство «Україна» (далі за текстом - Підприємство, ПСП, платник), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління державної фіскальної служби у Харківській області від 07.02.2019 р. № та від 07.02.2019 р. №.

Підставами позову є доводи про те, що одержання коштів у якості компенсації завданих збитків не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за цією подією відсутній обов'язок стосовно виписування податкової накладної і не може бути застосований штраф за не реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі за текстом - Єдиний реєстр).

Відповідач, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області, з поданим позовом не погодився.

Підставами заперечень проти позову є доводи про те, що отримавши кошти як компенсацію збитків, платник був зобов'язаний виписати відповідну податкову накладену та зареєструвати її в Єдиному реєстрі.

Оцінивши приєднані до справи докази, суд встановив такі обставини спору.

18.09.2018 р. між позивачем, ПСП «Україна», та АТ «Укргазвидобування» було укладено Договір на проведення розвідувальних робіт №1.

У межах виконання зобов'язань за цим договором 01.10.2018 р. ПСП було одержано 493.855,00 грн. у якості компенсації завданих збитків.

Саме за подією одержання коштів у власність ПСП не нараховувало податкові зобов'язання з ПДВ та не виписувало податкової накладної.

Разом із тим, з посиланням на п. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України Підприємство за цією подією відобразило у податковому обліку з ПДВ так званий «умовний продаж» товарно-матеріальних цінностей, котрі припинили участь у межах господарської діяльності платника на суму ПДВ - 6.893,91 грн.

З 03.01.2019 р. по 10.01.2019 р. контролюючим органом, ГУ ДФС у Харківській області, була проведена документальна позапланова перевірка ПСП «Україна» з питань дотримання податкового законодавства у період 01.01.2016 р.-02.01.2019 р., валютного законодавства у період 01.01.2016 р. - 02.01.2019 р., законодавства з питань справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у період 01.07.2013 р. - 02.01.2019 р.

Результати проведеної перевірки оформлені актом від 17.01.2019 р. №115/20-40-14-18-07/30608434 (далі за текстом - Акт).

У тексті Акту контролюючим органом відображені судження про вчинення особою низки податкових правопорушень, а саме (у контексті предмету спору): п.п. «а» п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України за рахунок не справляння 45.268,00 грн. податку на додану вартість з коштів, одержаних у якості компенсації завданих збитків; п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України за рахунок не реєстрації в Єдиному реєстрі податкової накладної на суму податку у розмірі 98.771,00 грн. за операцією з одержання у власність коштів у якості компенсації завданих збитків.

07.02.2019 р. з посиланням на Акт контролюючим органом було видано податкове повідомлення - рішення № про збільшення грошового зобов'язання з ПДВ у загальному розмірі 56.585,00 грн. (основний платіж - 45.268,00 грн., штраф - 11.317,00 грн.) та податкове повідомлення - рішення № про застосування 49.385,50 грн. штрафу за не реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі.

До відносин, які склались на підставі встановлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

З 01.01.2011 р. правовідносини з приводу справляння податку на додану вартість унормовані приписами положень розділу V Податкового кодексу України.

Так, у розумінні ст. 185 Податкового кодексу України операції з відшкодування збитків не є об'єктом справляння податку на додану вартість, позаяк відбуваються поза межами правочинів з поставки товарів (робіт, послуг).

Пунктом 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України визначено загальне правило виникнення податкових зобов'язань з ПДВ у межах правочинів з поставки товарів (робіт, послуг), а саме: датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Спеціальне правило виникнення податкових зобов'язань з ПДВ у межах так званого «умовного продажу» викладено законодавцем у п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, де указано, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

З огляду на визначення ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України та правову природу суд вважає, що юридичними наслідками настання збитків є фізичне знищення певних речей матеріального світу, тобто припинення використання цих речей особою у межах власної господарської діяльності.

Тому до події одержання особою коштів у якості компенсації збитків (рівно як і до події настання збитків) підлягає застосуванню правило п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, а не правило п. 187.1 ст. 187 цього ж кодексу, на чому помилково наполягав контролюючий орган.

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за епізодом не нарахування ПДВ на суму коштів у розмірі 493.855,00 грн., одержаних від АТ «Укргазвидобування» за Договором №1 від 01.10.2018 р. у якості компенсації завданих збитків.

Вирішуючи спір у частині вимоги про скасування штрафу за не реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі, суд зазначає, що правовідносини з приводу реєстрації складених платником податків податкових накладних в Єдиному реєстрі унормовані, насамперед, приписами ст.200-1 та ст.201 Податкового кодексу України, приписами Порядку ведення єдиного реєстру податкових накладних (затверджено постановою КМУ від 29.12.2010р. №1246 із змінами та доповненнями; далі за текстом - Порядок №1246), приписами Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість (затверджено постановою КМУ від 16.10.2014р. №569 із змінами та доповненнями; далі за текстом - Порядок №569), приписами Порядку зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (затверджений постановою КМУ від 21.02.2018р. №117; далі за текстом - Порядок зупинення реєстрації №117), приписами Порядку роботи комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (затверджений постановою КМУ від 21.02.2018р. №117; далі за текстом - Порядок роботи комісій №117), приписами Порядку розгляду скарг на рішення комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації (затверджений постановою КМУ від 21.02.2018р. №117; далі за текстом - Порядок розгляду скарг №117).

Відповідальність за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі передбачена ст.120-1 Податкового кодексу України.

Так, п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України передбачено нарахування штрафу за не реєстрацію особою раніше вже складеної (тобто виписаної за самостійним рішенням платника податків, існуючої як річ матеріального світу) податкової накладної.

Суд зауважує, що стосовно заниження платником грошових зобов'язань з податку (збору) (тобто для випадку не виписування особою податкової накладної на операцію з поставки товару, виконання роботи, надання послуги) відповідальність у вигляді штрафу передбачена абз. 2 і 4 п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у розмірі 25 або 50 відсотків визначеного контролюючим органом податкового зобов'язання (тобто суми заниження податку, збору) відповідно.

Водночас із цим, положеннями абз.1 п. 120-1.2 ст. 120-1 Податкового кодексу України передбачено, що відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу або в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, або в розмірі 50 відсотків суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

У спірних правовідносинах платник не виписував податкових накладних на ті грошові зобов'язання з ПДВ, котрі контролюючий орган кваліфікує як занижені.

Також у спірних правовідносинах відсутні ознаки здійснення платником операції з постачання товарів/послуг на ті грошові зобов'язання з ПДВ, котрі контролюючий орган кваліфікує як занижені.

Відтак, підстав для нарахування платнику штрафу у порядку абз. 1 п. 120-1.2 ст. 120-1 Податкового кодексу України суд у даному випадку не знаходить.

Окрім того, положеннями абз. 2 п. 120-1.2 ст. 120-1 Податкового кодексу України передбачено, що відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу або в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, або в розмірі 50 відсотків суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

У спірних правовідносинах платник розпочав передбачену п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України процедуру узгодження рішення контролюючого органу.

Відтак, підстав для нарахування платнику штрафу у порядку абз. 2 п. 120-1.2 ст. 120-1 Податкового кодексу України суд у даному випадку не знаходить.

За таких обставин, суд доходить до переконання про недоведеність факту вчинення особою податкового правопорушення за епізодом не реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб'єкт при виданні оскаржених рішень не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України.

Факт порушення прав та інтересів особи у спірних правовідносинах у галузі податкової справи знайшов підтвердження проведеним судовим розглядом, що є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову.

При розв'язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22.02.2007р. у справі «Красуля проти Росії», від 05.05.2011р. у справі «Ільяді проти Росії», від 28.10.2010р. у справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994р. у справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003р. у справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008р. у справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії»), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 07.02.2019р. №, від 07.02.2019р. №.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України 26 березня 2019 року.

Суддя Сліденко А.В.