Справа № 826/134/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 березня 2019 року № 826/134/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: 1. товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія студія 1+1»,

2. товариства з обмеженою відповідальністю «Кіноквартал»

до: 1. Міністерства культури України,

2. Державного агентства України з питань кіно,

3. Служби безпеки України

про визнання протиправними дій, скасування постанови та наказів,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - суд) звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія студія 1+1» (далі - позивач 1, ТОВ «студія 1+1») з позовом до Міністерства культури України (далі - відповідач 1, Мінкультури України), Державного агентства України з питань кіно (далі - відповідач 2, Держагентство з питань кіно) з вимогами про:

- визнання протиправними та скасування наказу відповідача 1 «Про доповнення (оновлення) Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці, на підставі звернення Служби безпеки України» від 28 листопада 2017 року № 1257 в частині доповнення Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці громадянином Російської Федерації ОСОБА_2;

- визнання протиправним та скасування наказу відповідача 2 від 29 листопада 2017 року № 257 в частині анулювання державних посвідчень на право розповсюдження і демонстрування фільмів:

№ 11.4830.2016Т від 07 грудня 2016 року;

№ 11.4831.2016Т від 07 грудня 2016 року;

№ 11.4832.2016Т від 07 грудня 2016 року;

№ 11.4833.2016Т від 07 грудня 2016 року;

№ 11.4834.2016Т від 07 грудня 2016 року;

№ 19.2446.2016Т від 08 червня 2016 року.

15 лютого 2018 року до суду надійшло клопотання Міністерства культури України про об'єднання в одне провадження справ № 826/18070/17 (знаходилася у провадженні судді Маруліної Л.О.) та № 826/134/18 (у моєму провадженні), за результатами розгляду якого ухвалою суду від 29 березня 2018 року справи об'єднано в одне провадження, присвоєно спільний номер 826/134/18.

Додатково до зазначених вище позовних вимог позивачем 2 у справі також є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіноквартал» (далі - ТОВ «Кіноквартал»), відповідачем 3 у даній справі є Служба безпеки України (далі - СБУ), а предметом розгляду у даній справі також є:

- визнання протиправними дій СБУ щодо підготовки довідки про наявність підстав для прийняття постанови від 21 листопада 2017 року № 5/4/1-22529 про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_2;

- визнання протиправною та скасування постанови СБУ від 21 листопада 2017 року № 5/4/1-22529 в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на три роки;

- визнання протиправними дій СБУ стосовно звернення до Мінкультури України щодо внесення громадянина РФ ОСОБА_2 до Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці, оформленого листом СБУ від 25 листопада 2017 року № 5/4/1-22764;

- визнання протиправними дій відповідача 1 щодо розміщення на офіційному веб-сайті Мінкультури України у Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці, відомостей стосовно громадянина РФ ОСОБА_2

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до державних посвідчень на право розповсюдження і демонстрування фільмів № 11.4830.2016Т від 07 грудня 2016 року, № 11.4831.2016Т від 07 грудня 2016 року, № 11.4832.2016Т від 07 грудня 2016 року, № 11.4833.2016Т від 07 грудня 2016 року, № 11.4834.2016Т від 07 грудня 2016 року, № 19.2446.2016Т від 08 червня 2016 року позивачу 1 належить виключне право на публічне сповіщення на території України аудіовізуальних творів «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7», «ІНФОРМАЦІЯ_8 (надалі - Твори).

Проте, 21 листопада 2017 року СБУ прийнято оскаржуване рішення про заборону в'їзду в Україну громадянину РФ ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 терміном на три роки.

Зазначені відомості СБУ надіслала до Мінкультури України листом від 25 листопада 2017 року № 5/4/1-22764 для внесення до Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці, на підставі якого відповідачем 1 прийнято оскаржуваний наказ № 1257 «Про доповнення (оновлення) Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці», доповнивши Перелік громадянином РФ ОСОБА_2

У свою чергу відповідач 2 прийняв оскаржуване рішення (наказ № 257 від 29 листопада 2017 року) про скасування державної реєстрації та анулювання вищеперерахованих прокатних посвідчень на право розповсюдження та демонстрування фільмів.

Зазначені дії та рішення відповідачів позивачі вважають протиправними, такими, що підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті всупереч чинному законодавству України, з перевищенням повноважень органів, наслідком яких стала неможливість позивачів здійснювати господарську діяльність щодо сповіщення у телевізійному ефірі на території України, а також надання прав на демонстрацію фільмів іншим суб'єктам господарювання.

Посилаючись на такі та інші обставини, позивачі звертаються до суду з даним адміністративним позовом та просять його задовольнити.

Ухвалою суду від 04 січня 2018 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, запропоновано відповідачам надати відзиви на позови.

Відповідачами подано до суду відзиви на позовні заяви, з яких останні заперечують проти позовних вимог. Відповідачі стверджують, що приймаючи оскаржувані накази діяли у межах наданих повноважень, на підставі перевірених та доведених відомостей, наявних щодо громадянина РФ ОСОБА_2, які давали підстави для заборони йому в'їзду на територію України та внесення до Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці. Окрім того, за наявності законних підстав скасовано державну реєстрацію та анульовано прокатні посвідчення на право розповсюдження та демонстрування фільмів, права на які належні позивачам. У задоволенні позовів просили відмовити повністю.

Ухвалами суду від 04 та 17 січня 2018 року відмовлено позивачам у задоволенні заяв про забезпечення позову.

У підготовчому засіданні 15 лютого, 07, 29 березня, 17 травня, 07 червня, 10 липня, 29 листопада 2018 року оголошувалися перерви у зв'язку з розглядом заявлених клопотань та необхідністю виклику представників усіх учасників процесу.

Також розгляд справи з різних причин відкладався 19 квітня, 21 червня, 18 вересня, 18 грудня 2018 року.

Ухвалою суду від 10 липня 2018 року задоволено клопотання представників позивачів про надання допуску до державної таємниці з метою ознайомлення з матеріалами справи, які містять державну таємницю.

У судовому засіданні 31 січня 2019 року підготовче засідання закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

У зв'язку з перебуванням судді у стані тимчасової непрацездатності розгляд справи 14 лютого 2019 року відкладено, а 07 березня 2019 року представники сторін надали свої пояснення, суд ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, відповідно до державних посвідчень на право розповсюдження і демонстрування фільмів № 11.4830.2016Т від 07 грудня 2016 року, № 11.4831.2016Т від 07 грудня 2016 року, № 11.4832.2016Т від 07 грудня 2016 року, № 11.4833.2016Т від 07 грудня 2016 року, № 11.4834.2016Т від 07 грудня 2016 року, № 19.2446.2016Т від 08 червня 2016 року позивачу 1 належить виключне право на публічне сповіщення на території України аудіовізуальних творів «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_9», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_7», «ІНФОРМАЦІЯ_8. Також передані права на фільм «ІНФОРМАЦІЯ_10» належать відповідачу 2 згідно державного посвідчення на право розповсюдження і демонстрування фільмів №11.12502.2008Т від 24 грудня 2008 року.

Службою безпеки України 21 листопада 2017 року прийнято оскаржувану постанову про заборону в'їзду на територію України громадянину РФ ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, терміном на три роки та направлено її листом від 25 листопада 2017 року № 5/4/1-22764 на адресу Мінкультури України.

У зазначеному листі СБУ повідомляє, що наявні у відкритому доступі матеріали свідчать про те, що протягом 2014-2017 років ОСОБА_2 у порушення норм міжнародного права та законодавства України відвідував окупований півострів Крим, де брав участь у зйомках російського пропагандистського фільму під назвою «Крым». Окрім того, у відкритому доступі в мережі Інтернет є відеоматеріали інтерв'ю ОСОБА_2, яке він дав одному з російських телеканалів та у якому зробив заяву, направлену на порушення територіальної цілісності України, зокрема, стверджував, що «ІНФОРМАЦІЯ_11».

Також у листі зазначено, що публікаціями у ЗМІ зафіксовано інцидент за участі ОСОБА_2, під час якого він у м. Таллін (Естонія) разом з іншими російськими діячами культури здійснив напад на українських громадян, який супроводжувався образами - «фашисти» та «бандерівці» і закінчився нанесенням тілесних ушкоджень. За даним фактом поліцією м. Таллін відкрито кримінальне провадження за вчинення насильницьких дій.

Аргументуючи звернення, СБУ посилається також на пункт 1 частини п'ятої Рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про надзвичайні заходи протидії російській загрозі та проявам тероризму, підтримуваним Російською Федерацією», введеного в дію Указом Президента України № 85/2015.

На підставі вказаного листа відповідачем 1 прийнято наказ № 1257 «Про доповнення (оновлення) Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці, на підставі звернення СБУ та його оприлюднення на офіційному веб-сайті», згідно з яким Перелік доповнено громадянином РФ ОСОБА_2

Надалі Держагентство України з питань кіно прийняло наказ «Про скасування державної реєстрації фільмів» від 29 листопада 2017 року № 257, яким зокрема, скасовано з 29 листопада 2017 року державну реєстрацію та визнано недійсним прокатне посвідчення на право розповсюдження і демонстрування фільмів від 24 грудня 2008 року № 11.12502.2008Т.

Отже, винесенню оскаржуваних рішень відповідачем 1 та 2 передувало прийняття СБУ постанови про заборону в'їзду в Україну громадянину РФ ОСОБА_2, через що суд сприймає оскаржувані позивачами рішення Мінкультури України та Держагентства України з питань кіно як прийняті на підставі постанови СБУ від 21 листопада 2017 року, тобто як похідні.

У цьому зв'язку суд зазначає, що згідно положень статей 1-4, 24 Закону України «Про Службу безпеки України» СБУ - державний правоохоронний орган спеціального призначення, який забезпечує державну безпеку України. На СБУ покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

Діяльність СБУ, її органів і співробітників ґрунтується на засадах законності, поваги до прав і гідності особи, позапартійності та відповідальності перед народом України.

Правову основу діяльності СБУ становлять Конституція, цей Закон та інші акти законодавства України, відповідні міжнародні правові акти, визнані Україною.

СБУ відповідно до своїх основних завдань зобов'язана, зокрема, брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в'їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в'їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

Порядок прийняття СБУ рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства визначений Інструкцією про порядок прийняття СБУ рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом СБУ від 01 червня 2009 року № 344 (далі - Інструкція № 344).

Відповідно до положень пункту 2 Інструкції № 344 рішення про заборону в'їзду в Україну особі приймається в інтересах забезпечення безпеки України у разі, якщо є наявність достатньої інформації, отриманої в установленому законом порядку, про факт вчинення нею суспільно небезпечного діяння, незалежно від території його вчинення, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України, попередження, виявлення, припинення та розкриття якого віднесено до компетенції СБУ.

Відповідно до положень пунктів 3, 4, 6, 7, 10, 12 Інструкції № 344 у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в'їзду функціональним підрозділом Центрального управління, регіональним органом готується довідка, у якій зазначаються:

1) дані про особу, якій передбачається заборонити в'їзд в Україну: прізвище, ім'я, по батькові (українськими та латинськими літерами), число, місяць, рік народження, стать, громадянство (підданство), або країна постійного проживання, а також за наявності - дані національного паспорту або іншого документу, який посвідчує особу, місце народження, місце роботи, посаду, місце проживання, контактний телефон;

2) обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в'їзду;

3) в чому саме полягають інтереси забезпечення безпеки України - захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян, забезпечення охорони державної таємниці;

4) пропонований строк заборони в'їзду в Україну особі (від шести місяців до п'яти років);

5) відомості, що обґрунтовують обрання строку заборони в'їзду в Україну особі, зокрема:

- обставини і характер вчинення особою суспільно небезпечного діяння;

- результати перевірки особи за інформаційними системами і оперативними обліками СБУ, МВС України та банку даних Нацбюро Інтерполу в Україні;

- наявність родинних зв'язків в Україні (дружини або чоловіка, дітей, батьків, осіб, які перебувають під її опікою чи піклуванням);

- наявність майнових зобов'язань перед юридичними та фізичними особами в Україні.

Довідка, підготовлена регіональним органом, направляється на погодження функціональному підрозділу Центрального управління по лінії роботи.

На підставі відомостей, викладених у довідці, у функціональному підрозділі Центрального управління, регіональному органі готується постанова про заборону в'їзду в Україну.

З наведеного вбачається, що рішення про заборону в'їзду в Україну конкретній особі приймається у випадку достатньої інформації, отриманої в установленому законом порядку, про факт вчинення нею суспільно небезпечного діяння, яке суперечить інтересам забезпечення безпеки України, попередження, виявлення, припинення та розкриття якого віднесено до компетенції СБУ.

Окрім того, прийняттю рішення про заборону в'їзду в Україну конкретній особі має передувати низка процедур, зокрема, відповідним підрозділом готується довідка, у якій повинні бути відображені відомості та обґрунтування обставин, які є підставою для прийняття рішення про заборону в'їзду в Україну конкретній особі.

Так, судом для повного, об'єктивного, всебічного розгляду та вирішення справи, витребувано у відповідача 3 додаткові докази, серед іншого - Довідку, на підставі якої прийнято оскаржувану постанову про заборону в'їзду в Україну громадянина РФ ОСОБА_2 та усі матеріали, на підставі яких такі довідка та постанова приймались. Враховуючи те, що зазначені матеріали, зокрема й Довідка, мають гриф секретності «Таємно», вказані докази зобов'язано подати до Режимно-секретного органу Окружного адміністративного суду міста Києва.

На виконання вимоги суду, відповідачем 3 до Режимно-секретного органу суду надано Довідку Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 19.10.2017 Реєстр. № 5/4/1-20124, на підставі якої прийнято оскаржувану постанову про заборону в'їзду в Україну ОСОБА_2 разом з іншими матеріалами.

Дослідивши подані докази, в межах забезпечення режиму збереження державної таємниці, а також й інші матеріали, що містяться у справі, з урахуванням міркувань представників позивача щодо допустимості й належності окремих носіїв інформації, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як зазначалося вище, вимоги щодо складання довідки визначені п п. 3 Інструкції № 344, затвердженої наказом СБУ від 01.06.2009 № 344.

Проаналізувавши зміст поданої довідки від 19.10.2017 року Реєстр. № 5/4/1-20124, судом встановлено, останній, складений з порушенням норм Інструкції № 344, а саме:

п.п. 2 п. 3 - в довідці не зазначено які саме обставини, із зазначенням фактів стали підставою для висновку про вчинення ОСОБА_2 небезпечного діяння, відсутні посилання на відповідну статтю Кримінального кодексу України;

п.п. 3 п. 3 - не зазначено в чому саме полягають інтереси забезпечення безпеки України - захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян, забезпечення охорони державної таємниці;

п.п. 5 п. 3 - в довідці не зазначено відомості, що обґрунтовують обрання строку заборони в'їзду в Україну ОСОБА_2, зокрема не зазначено які саме обставини і характер вчинення ОСОБА_2 суспільно небезпечного діяння взяті до уваги при визначенні такого строку; не зазначено про результати перевірки вказаної особи за інформаційними системами і оперативними обліками Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України та банку даних Національного центрального бюро Інтерполу в Україні; не вказано про наявність родинних зв'язків в Україні (дружини або чоловіка, дітей, батьків, осіб, які перебувають під її опікою чи піклуванням); відсутні відомості щодо наявності майнових зобов'язань перед юридичними та фізичними особами в Україні.

Надана Відповідачем 3 інформація у вигляді відеофайлу «ВИДЕО.МР4» розміром 199МБ з часом створення та зміни 19.07.2018 року на оптичному носії, що приєднаний до матеріалів справи, суд з огляду на приписи 73 КАС України вважає неналежним, оскільки створений після складення та прийняття згаданих вище - Довідки та Постанови Відповідача 3, та зміст такого відеофайлу не міг бути взятим до уваги при їх складенні та прийнятті. Разом із цим, враховуючи, що Відповідачем 3 не додержано вимог щодо посвідчення такого носія інформацію з урахуванням вимог Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про електронний цифровий підпис» (чинний на момент подачі до суду такого доказу) та Закону України «Про електронні довірчі послуги», який діє на момент винесення рішення, щодо підпису та завірення в установленому порядку електронним підписом, тому з огляду на обмеження, визначені статтею 74 КАС України, такий файл судом оцінено також, як недопустимий доказ.

Вказане у сукупності дає суду підстави дійти висновку про однобокий підхід, незабезпечення повного встановлення та з'ясування фактичних обставин при складанні довідки, недотримання вимог Інструкції № 344, що в подальшому призвело до необґрунтованого прийняття на її підставі постанови СБУ від 21 листопада 2017 року № 5/4/1-22529 про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на три роки.

Натомість, твердження відповідача 3, викладені у довідці та у листі від 25 листопада 2017 року № 5/4/1-22764 зводяться фактично до викладу неперевіреної інформації про те, що нібито протягом 2014-2017 років ОСОБА_2 в порушення норм міжнародного права та законодавства України відвідував окупований півострів Крим, де брав участь у зйомках російського пропагандистського фільму під назвою «Крым», у відкритому доступі в мережі Інтернет є відеоматеріали інтерв'ю ОСОБА_2, яке він дав одному з російських телеканалів, та у якому зробив заяву, направлену на порушення територіальної цілісності України, а також у листі зазначено, що публікаціями у ЗМІ зафіксовано інцидент за участі ОСОБА_2, під час якого він у м. Таллін (Естонія) разом з іншими російськими діячами культури здійснив напад на українських громадян та за даним інцидентом відкрито кримінальне провадження правоохоронними органами Естонії.

Як вбачається зі змісту листа від 25 листопада 2017 року № 5/4/1-22764, твердження СБУ ґрунтуються виключно на відомостях, отриманих з Інтернет-джерел, за відсутності будь-якої правової кваліфікації дій, які начебто вчинені ОСОБА_2. Відомості щодо перевірки достовірності такої інформації суду протягом розгляду справи не представлено.

Встановлені в цій частині обставини дають суду підстави для висновку, що, керуючись неперевіреними та непідтвердженими у встановленому порядку відомостями, СБУ прийняла рішення про заборону в'їзду в Україну ОСОБА_2 терміном на три роки, направивши відповідачу 1 звернення щодо внесення вказаної особи до Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці.

Водночас, виходячи з наведених вище положень законодавства, не кожна особа, якій заборонено в'їзд в Україну автоматично вважається такою, що становить загрозу національній безпеці держави, проте діями відповідача 3, зокрема, направленням листа від 25 листопада 2017 року № 5/4/1-22764, громадянина РФ ОСОБА_2 кваліфіковано як особу, яка саме становить загрозу національній безпеці.

Окрім того, у листі від 25 листопада 2017 року, СБУ посилається на положення пункту 1 частини п'ятої Рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про надзвичайні заходи протидії російській загрозі та проявам тероризму, підтримуваним Російською Федерацією», введеного в дію Указом Президента України № 85/2015. Проте, зі змісту зазначеного пункту Рішення вбачається, що РНБО наказує Кабінету Міністрів України за участю Нацради України з питань телебачення і радіомовлення вжити невідкладних заходів щодо припинення російської інформаційної агресії, здійснюваної з використанням іноземних та вітчизняних засобів масової інформації, проте жодних повноважень СБУ, крім вже передбачених законодавством, зазначені положення рішення РНБО не надають.

Оцінюючи описані вище дії СБУ, суд також звертає увагу на наявність в матеріалах справи відповіді від 23 березня 2018 року № 5/1-К-33/31 (т.3 а.с.27), адресованій представнику позивача 2 - ОСОБА_3, у якому відповідач 3 підкреслює, що СБУ використовуються виключно фактичні, перевірені дані при прийнятті рішень про необхідність інформування Міністерства культури України щодо включення акторів до Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці, відповідно до статті 15 Закону України «Про кінематографію», а також при документуванні інших правопорушень.

Зазначені твердження йдуть у розріз із застосуванням при прийнятті оскаржуваної постанови від 21 листопада 2017 року № 5/4/1-22529 відомостей, що стосуються ОСОБА_2, які отримані виключно з Інтернет-джерел, за відсутності перевірки достовірності та належної правової кваліфікації його дій.

Таким чином, враховуючи відсутність будь-яких реальних доказів чи інших підтверджень тих обставин, що ОСОБА_2 своїми діями створив реальну або потенційну загрозу національній безпеці України, суд вважає обґрунтованими твердження позивачів щодо протиправності дій СБУ щодо підготовки довідки про наявність підстав для прийняття постанови від 21 листопада 2017 року № 5/4/1-22529 про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_2; протиправності постанови СБУ від 21 листопада 2017 року № 5/4/1-22529 в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на три роки, та дій стосовно звернення до Мінкультури України щодо внесення громадянина РФ ОСОБА_2 до Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці, оформленого листом від 25 листопада 2017 року № 5/4/1-22764.

Як вбачається з пояснень представника відповідача 1, прийняття Мінкультури України наказу від 28 листопада 2017 року № 1257, яким доповнено Перелік осіб, які створюють загрозу національній безпеці, громадянином Російської Федерації ОСОБА_2, та оприлюднення вказаних відомостей на офіційному веб-порталі відбулося на підставі отриманого від СБУ листа від 25 листопада 2017 року № 5/4/1-22764 за відсутності альтернативних варіантів поведінки, окрім як прийняття відповідного рішення щодо оновлення Переліку.

Отже, визнання протиправними відповідних дій СБУ щодо підготовки довідки та направлення зазначеного листа від 25 листопада 2017 року до Мінкультури України є підставою для скасування відповідного протиправного рішення відповідача 1 щодо доповнення Переліку осіб, які створюють загрозу для національної безпеки в частині відомостей щодо громадянина РФ ОСОБА_2

В частині позовних вимог до відповідача 2 суд зазначає, що відповідно до пунктів 1,2,4,8 Положення про Державне агентство України з питань кіно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2014 року № 277 (далі - Положення № 277) Держагенство з питань кіно є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра культури і який реалізує державну політику у сфері кінематографії.

Держкіно у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Держкіно відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, видає державні посвідчення на право розповсюдження і демонстрування фільмів та здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 15 Закону України «Про кінематографію» право на розповсюдження і демонстрування національних та іноземних фільмів на всіх видах носіїв зображення надається суб'єктам кінематографії центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері кінематографії. Документом, який засвідчує це право та визначає умови розповсюдження і демонстрування, є державне посвідчення на право розповсюдження і демонстрування фільмів. Фільми, на які видані державні посвідчення на право розповсюдження і демонстрування, вносяться до державного реєстру фільмів.

Державне посвідчення на право розповсюдження і демонстрування фільмів може бути анульоване та скасована державна реєстрація фільму у разі:

- виявлення в документах, поданих суб'єктом кінематографії, недостовірних відомостей;

- дострокового припинення дії угод (контрактів, договорів), укладених розповсюджувачем фільму з авторами фільму, або особою, яка має виключне право на фільм;

- виявлення обставин, передбачених частиною третьою цієї статті, після видачі державного посвідчення на право розповсюдження і демонстрування фільму, у тому числі внесення одного з учасників фільму до Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці, оприлюдненому в установленому порядку.

Таким чином, наявність у відповідача 3 інформації про внесення громадянина РФ ОСОБА_2, який є одним з учасників Творів, які належать позивачам, до Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці, зобов'язувала його розглянути питання щодо наявності або відсутності підстав для анулювання державного посвідчення на право розповсюдження і демонстрування Творів, що ним і було зроблено та видано оскаржуваний наказ від 29 листопада 2017 року № 257 «Про скасування державної реєстрації фільмів» та визнання недійсним державного посвідчення на право розповсюдження і демонстрування фільмів від 24 грудня 2008 року, державний реєстраційний номер 11.12502.2008Т та скасування державної реєстрації фільму «ІНФОРМАЦІЯ_10».

Проте, за умов визнання протиправними дій щодо складення довідки та скасування судом постанови СБУ від 21 листопада 20178 року № 5/4/1-22529, а також наказу Мінкультури України від 28 листопада 2017 року № 1257, суд вважає також наявними підстави для визнання протиправним та скасування наказу відповідача 2 від 29 листопада 2017 року № 257 як такі, що прийняті без достатніх на те підстав.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У даному випадку судом встановлено, що приймаючи оскаржувані рішення, відповідачі діяли необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мали значення для їх прийняття, не у спосіб, визначений законами України, упереджено та недобросовісно, без дотримання принципу рівності перед законом, проявивши дискримінацію.

Суд вважає за необхідне зазначити також, що внаслідок прийняття протиправних рішень усіма відповідачами здійснено свавільне втручання у право позивачів на мирне володіння своїм майном, передбачене Протоколом Першим до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Своїми рішеннями у справах «Маркс проти Бельгії, 1979», «Гасуз Дозір унд Фьодертекнік ГмбХ проти Нідерландів, 1995», «Полтораченко проти України, 2005» Європейський суд з прав людини безпосередньо визнав, що статті 1 Першого Протоколу до Конвенції гарантує право власності, при цьому це поняття не повинно розумітися у суто технічному аспекті - це поняття набагато ширше і має автономне значення, яке не залежить від кваліфікації у національному праві. Право власності не обмежується лише володінням матеріальними речами: певні інші права та інтереси, які становлять мано, можуть розглядатися як «права власності» і, таким чином, як володіння для цілей названого положення.

Отже, право мирного володіння майном стосується великої кількості речей, майнових прав та інтересів, які «складають майно».

Окрім того, поняття «дискримінації» розтлумачено у практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні «Андрєєва проти Латвії, 2009», як неоднакове поводження з різними особами у подібних ситуаціях без об'єктивних та виправданих причин. При цьому відсутність об'єктивних та виправданих причин слід розуміти таким чином: різне ставлення до осіб не переслідує легітимної мети або не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та метою, яка переслідується.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких судові витрати підлягають відшкодуванню при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень.

У даній справі позивачами виступають Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія студія 1+1» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіноквартал», які не є суб'єктами владних повноважень та, виходячи з квитанції № 60 від 28 грудня 2017 року та квитанції № 0.0.929425404.2 від 29 грудня 2017 року, при подачі адміністративних позовів до суду сплатили судовий збір у загальному розмірі 12 800,00 грн.

За таких обставин судові витрати, сплачені товариствами у зазначеному розмірі, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія студія 1+1», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіноквартал» до Міністерства культури України, Державного агентства України з питань кіно, Служби безпеки України про визнання протиправними дій, скасування постанови та наказів.

Визнати протиправними дії Служби безпеки України щодо підготовки довідки про наявність підстав для прийняття постанови від 21 листопада 2017 року № 5/4/1-22529 про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_2.

Визнати протиправною та скасувати постанову Служби Безпеки України від 21 листопада 2017 року № 5/4/1-22529 про заборону в'їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на три роки.

Визнати протиправними дії Служби Безпеки України стосовно звернення до Міністерства культури України щодо внесення громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 до Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці, оформленого листом від 25 листопада 2017 року № 5/4/1-22764.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства культури України «Про доповнення (оновлення) Переліку осіб, які створюють загрозу національній безпеці, на підставі звернення Служби безпеки України» від 28 листопада 2017 року № 1257 в частині доповнення громадянином Російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на три роки.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства України з питань кіно від 29 листопада 2017 року № 257 в частині анулювання державних посвідчень на право розповсюдження і демонстрування фільмів:

№ 11.4830.2016Т від 07 грудня 2016 року;

№ 11.4831.2016Т від 07 грудня 2016 року;

№ 11.4832.2016Т від 07 грудня 2016 року;

№ 11.4833.2016Т від 07 грудня 2016 року;

№ 11.4834.2016Т від 07 грудня 2016 року;

№ 19.2446.2016Т від 08 червня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства культури України (01601, м. Київ, вулиця І.Франка, будинок 19, ), Державного агентства України з питань кіно (01010, м. Київ, вул. Лаврська, 10, ), Служби безпеки України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокопанії «Студія 1+1» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 23, ) судовий збір у розмірі 3 200,00 грн (три тисячі двісті грн 00 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства культури України ((01601, м. Київ, вулиця І.Франка, будинок 19, ), Державного агентства України з питань кіно (01010, м. Київ, вул. Лаврська, 10, ), Служби безпеки України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 33, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіноквартал» (01042, м. Київ, вул. Перспективна, 3, ) судовий збір у розмірі 9 600,00 грн (дев'ять тисяч шістсот грн 00 коп.).

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне найменування сторін:

Позивач 1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 23, .

Позивач 2: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіноквартал», адреса: 01042, м. Київ, вул. Перспективна, 3, , тел. .

Відповідач 1: Міністерство культури України, адреса: 01601, м. Київ, вулиця І.Франка, будинок 19, .

Відповідач 2: Державне агентство України з питань кіно, адреса: 01010, м. Київ, вул. Лаврська, 10, , тел. .

Відповідач 3: Служба безпеки України, адреса: 01034, м. Київ, вул. Володимирська, 33, , тел. .

Суддя В.І. Келеберда