Справа № 702/155/19
Суддя: Мазай Н. В.
Дата ухвалення: 2019-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 702/155/19
Провадження № 2-а/702/7/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області:

під головуванням судді: Мазай Н. В.

за участю секретаря судових засідань : Ясінської О.А.

сторони : не з"явились

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Монастирище справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора СРПП № 3 Уманського РВП у Черкаській області Ярового Віктора Петровича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, закриття справи,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, закриття справи.

В обґрунтування позову посилається на те, що 22.02.2019 постановою серії ДПО18 № 223461 по справі про адміністративне правопорушення, інспектором СРПП №3 Уманського РВП Яровим Віктором Петровичем на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За змістом оскаржуваної постанови він здійснив зупинку власного автомобіля НОМЕР_1 в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Вважає постанову незаконною, необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. В його діях відсутній склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки зупинка була вимушена у зв»язку з вибухом колеса. Для уникнення аварійної ситуації на дорозі та для нормальної можливості руху транспорту на даному участку дороги, ним здійснено вимушену зупинку на боковій частині дороги. Після зупинки він включив аварійну світлову сигналізацію та намагався знайти станцію технічного обслуговування. В час його відсутності інспектор СРПП №3 Уманського РВП Яровий В.П. склав відносно нього оскаржувану постанову. При винесенні постанови інспектор ДАІ не врахував положень п.п. «а» п. 9.9 та п. 5.14 ПДР України, відповідно до яких допускається можливість вимушеної зупинки, що не є порушенням ПДР. В зв»язку з вищевикладеним працівник ДАІ відповідно до ст. 247 КУпАП зобов»язаний був закрити провадження у справі. Просить суд скасувати постанову серії ДПО18 № 223461 по справі про адміністративне правопорушення від 22.02.2019, а справу закрити.

Відповідач відзив до суду не надіслав.

Ухвалою суду від 04.03.2019 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для виправлення недоліків позовної заяви, які позивачем виправлено в строк установлений судом.

18.03.2019 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, витребувано від Уманського ВП ГУНП в Черкаській області копію матеріалів, на підставі яких винесена постанова серії ДПО18 № 223461 від 22.02.2019, в тому числі матеріали фото та відеофіксації події про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити.

Відповідач інспектор СРПП № 3 Уманського РВП у Черкаській області Яровий Віктор Петрович в судове засідання не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заявлені позивачем позовні вимоги не визнає повністю. Відзив подавати не бажає. Постанова серії ДПО18 № 223461 від 22.02.2019 винесено згідно норм чинного законодавства, є законною та обгрунтованою. Просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 Будь-які інші матеріали, на підставі яких винесена постанова серії ДПО18 № 223461 від 22.02.2019, в тому числі матеріали фото та відеофіксації події про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП відсутні.

Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутності сторін, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані письмові докази, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до постанови серії ДПО18 № 223461 від 22.02.2019 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень (а.с.5). Згідно змісту оскаржуваної постанови, 22.02.2019 о 12 год. 50 хв. на 202 км а/д Київ-Одеса він керуючи автомобілем НОМЕР_2 не виконав вимоги дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Згідно вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб»єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивач заперечує правомірність накладення адміністративного стягнення, заперечує наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, але відповідач у відповідності до ч.2 ст.77 КАС України, отримавши позовні матеріали, доказів протилежного не надав.

Згідно ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягне за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Згідно п.1.10 ПДР України зупинка - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо); вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено», розділу 33 ПДР України, забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Розділом 15 ПДР України регулюються правила зупинки та стоянки автомобілів.

Відповідно до п.15.1 ПДР України зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно п. 15.14 ПДР України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

Згідно із підпунктом «а» п.9.9 ПДР України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі.

Позивач вказує на виконання ним вимог пункту 15.14 ПДР України, тоді як відповідач суду доказів протилежного не надав. Тобто, відповідачем не доведено належними та допустимим доказами наявність в діях позивача ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП за умови здійснення ним вимушеної зупинки та виконання вимог п. 15.14 ПДР України.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення ПДР при винесенні оскаржуваної постанови не надано, зокрема, відповідачем не надано суду та не долучено до оскаржуваної постанови пояснення свідків, фото-, відеофіксації порушення позивачем ПДР тощо.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм ПДР.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідач не дослідив усіх передбачених нормою матеріального права юридичних (доказових) фактів, наявність чи відсутність яких впливає на остаточний результат справи, порушив правила оцінки доказів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п. 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Однак, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Враховуючи вищевикладене, те, що відповідачем будь-яких інших доказів, крім самої оскаржуваної постанови, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не надано, а тому, суд вважає, що виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи, що при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення інспектором патрульної поліції допущено порушення прав позивача, та не надано відповідачем належних та допустимих доказів правомірності постанови, тому, з цих підстав, суд вважає, що постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП є неправомірною та підлягає скасуванню, справа, відповідно до п. 3) ч. 3 ст. 286 КАС України закриттю провадженням, що буде відповідати повному та належному захисту прав позивача, який здійснений, відповідно до імперативних приписів ст. 286 КАС України.

Згідно з ч. 1ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб»єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб»єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ст. 288 КУпАП позивач звільнений від сплати судового збору, а тому підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 19, 77, 78, 79, 229, 241-246, 250, 286, 295, 296 КАС України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_2 до інспектора СРПП № 3 Уманського РВП у Черкаській області Ярового Віктора Петровича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, закриття справи задоволити повністю.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 223461 від 22 лютого 2019 року про накладення відносно ОСОБА_2 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу в сумі 255 (двісті п»ятдесят п»ять) гривень, провадження у справі закрити.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Монастирищенський районний суд Черкаської області до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії НОМЕР_3 виданий Монастирищенським РВ УМВС України в Черкаській області 29.01.1997, місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: інспектор СРПП № 3 Уманського РВП у Черкаській області Яровий Віктор Петрович, місце знаходження: АДРЕСА_2.

Суддя: Н.В. Мазай