Справа № 240/283/19
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
29 березня 2019 року м. Житомир справа № 240/283/19
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хорошівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій незаконними, зобов'язання зарахувати період роботи до стажу роботи та зробити перерахунок пенсії, -
18.01.2019 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1, у якій він просить:
- визнати дії Хорошівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 11.03.1989 до 30.12.1993 у виробничому кооперативі «Монтажник» до стажу роботи при призначенні пенсії незаконними;
- зобовязати Хорошівське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 11.03.1989 до 30.12.1993 у виробничому кооперативі «Монтажник» до стажу роботи та зробити перерахунок пенсії з дати звернення.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.10.2018 звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з врахування до стажу роботи періоду з 11.03.1989 до 30.12.1993 у виробничому кооперативі «Монтажник», так як позивачу стало відомо про неврахування вказаного стажу при призначенні йому пенсії з 10.02.2018.
20.09.2018 позивач отримав лист від відповідача, де вказано, що в записі у його трудовій книжці щодо періоду роботи з 11.03.1989 до 30.12.1993 у виробничому кооперативі «Монтажник» наявні виправлення та завірено печаткою неіснуючої на той момент держави УРСР, тому йому було відмовлено про врахування до стажу цього періоду і запропоновано надати уточнюючу довідку. Позивач намагався отримати таку довідку - проте такої організації вже не існує, а в архіві відсутні відомості стосовно даного підприємства.
Позивач вважає, що вказаний період роботи при призначенні йому пенсії повинен бути зарахований йому до трудового стажу, оскільки, відображений у трудовій книжці, крім того пенсійний орган міг би допитати свідків, якщо має сумніви щодо підтвердження стажу.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
11.03.2019 за № 4948/19 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (а.с. 24). В обґрунтування заперечень останній зазначив, що стаж ОСОБА_1 не зараховано правомірно у звязку з виявленими некоректними записами у трудовій книжці, а саме запис про звільнення скріплений печаткою УССР і виявлено підчищення в даті наказу.
19.02.2019 судом оцінивши зміст позовної заяви та відзиву на адміністративний позов, суд з власної ініціативи призначив справу до розгляду в судовому засіданні на 20.03.2019 о 15 год.40 хв.
20.03.2019 представник Хорошівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у судове засідання не з'явився, був повідомлений про дату судового розгляду вчасно та належним чином - в матеріалах справи є судова повістка про отримання ухвали від 19.02.2019 відповідачем 27.02.2019 (а.а.23).
20.03.2019 у судовому засіданні позивач разом з представником позивача просили задовольнити позов та одночасно позивач заявив клопотання про допит свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які теж працювали з позивачем виробничому кооперативі «Монтажник».
Суд задовольнив клопотання та допитав в судовому засіданні вказаних осіб, які підтвердили факт роботи в даний період ОСОБА_1 у виробничому кооперативі «Монтажник».
Крім того, представник позивача просив продовжити розгляд справу у письмовому провадженні (а.с. 27).
Суд задовольнив вказане клопотання та виніс ухвалу про розгляд справи у письмовому провадженні, яку внесено у протокол судового засідання (а.с.46-47).
Згідно з ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню із таких підстав.
Судом встановлено, що 12.10.2018 позивач звернувся до Хорошівського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням його періоду роботи з 11.03.1989 до 30.12.1993 у виробничому кооперативі «Монтажник» до стажу роботи.
01.11.2018 листом № 4530/03-1 відповідач повідомив позивача, що вказаний стаж ОСОБА_1 не зарахують у звязку з виявленими в трудовій книжці виправленнями в даті наказу про прийняття на роботу та запис про звільнення скріплений печаткою УССР. Запропоновано надати уточнюючу довідку.
Не погодившись із такою відмовою, позивач звернувся до суду.
Відповідно до ст. 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон України № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Таким чином, нормою вказаного Порядку № 637 (п. 1) чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з записом № 10 від 11.03.1989 у трудовій книжці, на підставі протоколу від 10.03.1989 № 3 позивач був прийнятий на роботу до виробничого кооперативу «Монтажник» (а.с. 12).
30.12.1993 відповідно до протоколу 10 від 30.12.1993 позивач був звільнений за власним бажанням (а.с. 10 на звороті).
Вказані записи у трудовій книжці посвідчені підписом директора виробничого кооперативу «Монтажник» і відбитком печатки підприємства, після назви яких міститься назва УРСР.
Суд не може погодитись з доводами відповідача, оскільки трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірні періоди і, отже, є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення. Крім того, оглянувши трудову книжку позивача в оригіналі суд критично ставиться до доводів відповідача про виправлення в даті наказу.
Твердження відповідача про зарахування до страхового стажу спірного періоду неможливо у зв'язку з тим, що період роботи у даній організації завірено печаткою УРСР не ґрунтуються на жодній нормі законодавства, а положення Постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 "Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи" № 2318-XII та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів", затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 № 643 не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов'язок їх заміни. Не впливає на права та законні інтереси позивача й факт припинення статусу СРСР як суб'єкта міжнародного права, а також факт створення Співдружності Незалежних Держав.
На думку суду, та обставина, що підприємство не замінило свою печатку новою після припинення СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 Справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).
Крім того, показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_2 (вони теж працювали у виробничому кооперативі «Монтажник» 1989 - 1993 роки, що підтверджується трудовими записами в їх трудових книжках) підтверджують теж факт роботи позивача на вказаному підприємстві.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено неправомірність вимог позивача у адміністративній справі.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. У зв'язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 768,40 грн.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд, -
Визнати дії Хорошівського обєднаного управління пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 11.03.1989 до 30.12.1993 у виробничому кооперативі «Монтажник» до стажу роботи при призначенні пенсії незаконними.
Зобовязати Хорошівське обєднане управління пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 11.03.1989 до 30.12.1993 у виробничому кооперативі «Монтажник» до стажу роботи та зробити перерахунок пенсії з дати звернення.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Хорошівського обєднаного управління пенсійного фонду України в Житомирській області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено: 30 березня 2019 року.

Суддя О.В. Єфіменко