Справа № 826/10215/18
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 березня 2019 року № 826/10215/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку письмового провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у м. Києві,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АКБ "Київ" Кічук Олег Іванович

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.03.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 15.03.2018 № , № , №, № та про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 72666-17 від 18.04.2018.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на Податковий кодекс України та зазначає про протиправність податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 15.03.2018 № та №, оскільки ОСОБА_1 не було отримано додаткового блага, яке підлягає декларуванню. Також позивач зазначає, що він не мав обов'язку подавати декларації та зберігати документи, а тому податкові повідомлення-рішення від 15.03.2018 № та № також є протиправними та такими, що винесені всупереч вимогам чинного законодавства.

Відповідач заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Податкового кодексу України та зазначив про правомірність збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб та військового збору, оскільки списання безнадійної заборгованості є додатковим благом, яке підлягає декларуванню з відповідним його оподаткуванням. Також відповідач вказав на те, що ОСОБА_3 не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік та під час перевірки не надано Книгу обліку доходів і витрат для визначення сум загального річного оподаткованого доходу, що є порушенням податкового законодавства.

Третьою особою письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог не надано, проте надано витребовувані судом матеріали.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

В період з 09.01.2018 по 22.01.2018 Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України та наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 20.12.2017 № 14946 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві складено акт від 29.01.2018 № 358/26-15-42-02-30/НОМЕР_4, яким встановлено порушення фізичною особою ОСОБА_1:

- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 176.1 статті 176, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, а саме: не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік з відповідними додатками до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві;

- підпункту «а» пункту 176.1 пункту 176, пункту 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, а саме: не надано на перевірку Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а саме: занижено податок на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, на загальну суму 1 987 575,45 грн.;

- підпункту 1.2, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме: не нараховано та не сплачено військовий збір у розмірі 149 113,83 грн.

На підставі складеного акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 15.03.2018 № , яким застосовано до фізичної особи ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 170 грн. за платежем: податок на доходи фізичних осіб, код платежу: 11010500;

- від 15.03.2018 № , яким збільшено фізичній особі ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання в розмірі 2 484 469,31 грн., з яких: за основним платежем - 1 987 575,45 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 496 893,86 грн. за платежем: податок на доходи фізичних осіб, код платежу 11010500;

- від 15.03.2018 № , яким збільшено фізичній особі ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання в розмірі 186 392,29 грн., з яких: за основним платежем - 149 113,83 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 37 278,46 грн. за платежем: військовий збір, код платежу 11011000;

- від 15.03.2018 № , яким застосовано до фізичної особи ОСОБА_1 штрафні санкції у розмірі 510 грн. за платежем: податок на доходи фізичних осіб, код платежу: 11010500.

18.04.2018 Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві сформовано податкову вимогу № 72666-17 про сплату боргу в розмірі 3 331 374,66 грн.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу ІV цього Кодексу).

Базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (пункт 164.1 статті 164 Податкового кодексу України)

Відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Виходячи із змістовного аналізу вказаного положення, слід зазначити, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Основна сума боргу платника податку анульована (прощена) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що при списанні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом включаючи і проценти як плату за отриману послугу з користування наданими коштами.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Наведене правило застосовується за наявності двох умов: 1) кредитор належним чином має повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто); 2) кредитор має включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 810/4482/16.

Як встановлено під час розгляду справи, між Акціонерним комерційним банком «Київ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 74 від 31.07.2007, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 947 500 доларів США на строк з 31 липня 2007 року по 30 липня 2009 року для придбання земельних ділянок в с. Погреби Броварського району Київської області.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2009 у справі № 2-4851/09 позов Публічного акціонерного комерційного банку «Київ» до ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного комерційного банку «Київ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 466 003,06 грн.

13.01.2015 на засіданні Правління ПАТ "АКБ "КИЇВ" прийнято рішення (протокол №04) щодо визнання безнадійною та списання за рахунок сформованих резервів заборгованості за кредитним договором, в тому числі ОСОБА_1, яка відповідає ознакам, визначеним пунктом 3.6.1 Порядку списання безнадійної заборгованості за активними операціями ПАТ "АКБ "КИЇВ" за рахунок спеціальних резервів, що затверджене протоколом Правління ПАТ "АКБ "КИЇВ" № 14 від 19.03.2013.

Пунктом 3 рішення доручено Департаменту обліку та звітності у встановлені законодавством строки забезпечити відображення списання заборгованості за рахунок сформованого резерву у відповідній податковій звітності. Відповідно до пункту 5 доручено юридичному департаменту продовжити роботу щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами фізичних осіб, що вказані в пункті 1 даного протокольного рішення. Департаменту банківської безпеки забезпечити представництво інтересів банку в межах кримінальних справ (кримінальних проваджень) з метою стягнення заборгованості (відшкодування збитків) кредитними договорами фізичних осіб, що вказані в пункті 1 даного протокольного рішення, наявності ознак злочинів (пункт 6).

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ" на виконання підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України включило суму боргу по тілу кредиту в розмірі 9 940 922,22 грн. до податкового розрахунку за формою № 1ДФ з ознакою доходу « 126» за 1 квартал 2015 року.

Листом від 02.02.2015 за № 08.2.2/94 Акціонерний комерційний банк "Київ" повідомив ОСОБА_1 про визнання заборгованості за кредитним договором безнадійною та списання її за рахунок страхового резерву.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до підпункту 159.2.1 пункту 159.2 статті 159 Податкового кодексу України банки та небанківські фінансові установи, крім страхових компаній, недержавних пенсійних фондів, корпоративних інвестиційних фондів та адміністраторів недержавних пенсійних фондів, формують резерви для відшкодування можливих втрат за всіма видами кредитних операцій (за винятком позабалансових, крім гарантій) коштами, розміщеними на кореспондентських рахунках в інших банках, придбаними цінними паперами (у тому числі іпотечними сертифікатами з фіксованою дохідністю), іншими активними банківськими операціями згідно із законодавством, включаючи нараховані за всіма цими операціями проценти та комісії (далі - страховий резерв).

Для цілей цього підпункту під комісією розуміються платежі, що сплачені фінансовій установі за здійснення операцій з кредитами, цінними паперами та іншими активними банківськими операціями.

Страховий резерв формується та списується банком самостійно в розмірі та порядку, передбаченими методикою, яка визначається для банків Національним банком України, а для небанківських фінансових установ - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку відповідно до повноважень та включається до складу витрат.

Підпунктом 159.4.1 п. 159.4 ст.159 Податкового кодексу України встановлено, що за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України. Порядок відшкодування безнадійної заборгованості за рахунок страхових резервів для банків встановлюється Національним банком України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Правила відшкодування (списання) банками України згідно з пунктами 159.2 та 159.4 статті 159 розділу III Податкового кодексу України за рахунок створеного страхового резерву (далі - резерв) заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, установленої Національним банком України встановлює Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затверджений постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 №172 (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із Порядком відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву Банк визначає заборгованість за активними банківськими операціями як безнадійну (далі - безнадійна заборгованість) відповідно до методики, установленої Положенням про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 25.01.2012 N 23, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.02.2012 за N 231/20544.

Банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву безнадійну заборгованість (крім безнадійної заборгованості, зазначеної в пункті 4 цього Порядку), яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи (борг боржника), за якою є прострочення погашення боргу або його частини понад 180 днів.

Банк відшкодовує (списує) за рахунок резерву безнадійну заборгованість за всіма активними банківськими операціями з пов'язаними особами, за операціями з пайовими цінними паперами та іншими, ніж цінні папери, корпоративними правами, а також безнадійну дебіторську заборгованість за розрахунками з працівниками банку та за господарською діяльністю банку за умови їх відповідності хоча б одній з ознак безнадійної заборгованості, визначених Податковим кодексом України.

Рішення про відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості приймається виконавчим органом банку (правлінням або радою директорів банку).

Банк відображає в бухгалтерському обліку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку.

Відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента.

Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Статтею 605 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Отже, обов'язковою ознакою анулювання кредитором заборгованості є припинення зобов"язання внаслідок звільнення від його виконання, тобто прощення боргу.

Разом з тим, слід враховувати, що відшкодування банком безнадійної заборгованості фізичних осіб за рахунок резерву та прощення (анулювання) боржнику суми його заборгованості не є тотожними та мають різні юридичні наслідки. Так, у разі відшкодування банком безнадійної заборгованості фізичних осіб за рахунок резерву, останній залишає за собою право вжити повний комплекс заходів щодо стягнення в подальшому кредитної заборгованості відповідно до чинного законодавства України, оскільки таке відшкодування не є підставою для припинення вимог банку до позичальника. Тобто, у такому випадку, боржник від боргу не звільняється, оскільки його цивільно-правове зобов'язання не припинилося, дохід не отримує і, відповідно, не набуває обов'язку з декларування і сплати ПДФО із суми списаного боргу.

При цьому, як встановлено під час розгляду справи, ПАТ «АКБ «Київ» не приймало рішення про анулювання (прощення) боргу позивача за кредитним договором від № 74 від 31.07.2007 та продовжує роботу, що підтверджується листами ПАТ «АКБ «Київ», довідкою ПАТ «АКБ «Київ» від 05.11.2018 № 08.4/527 про заборгованість за кредитним договором, матеріалами виконавчого провадження № 24283588 по примусовому виконанню виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва від 05.01.2010 № 2-4851/09, Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта.

З огляду на встановлені у суді обставини, суд зазначає, що відшкодування банком за рахунок свого страхового резерву кредиторської заборгованості позивача не є припиненням зобов'язання останнього, як боржника, перед кредитором, що свідчить про те, що анулювання (прощення) заборгованості в розумінні підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України в даному випадку не відбулось, а грошові кошти у розмірі 9 940 922 грн. не підлягають включенню до складу загального місячного (річного) оподаткованого доходу ОСОБА_1 за 2015 рік, оскільки не є додатковим благом позивача.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина перша статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідач не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили про правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень від 15.03.2018 № та № , відповідно до яких ОСОБА_1 збільшено суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб та військовому збору.

Суд також зазначає про протиправність податкового повідомлення-рішення від 15.03.2018 № з тих підстав, що під час розгляду справи судом не встановлено обставин щодо збільшення майнового стану чи приросту активів позивача, відповідно відсутній дохід, який підлягав оподаткуванню в зв'язку з чим й відсутні підстави для подання до контролюючого органу податкової декларації в порядку, передбаченому підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України.

Щодо застосування до позивача штрафних санкцій за не надання на перевірку Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту «а» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов'язані пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що судом під час розгляду справи встановлено відсутність обов'язку позивача подавати податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, відповідно у позивача не виник обов'язок вести облік доходів і витрат, а тому суд приходить до висновку про протиправність застосування до позивача штрафних санкцій за неподання контролюючому органу Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, згідно з податковим повідомленням-рішенням від 15.03.2018 № .

Відносно позовної вимоги в частині визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 72666-17 від 18.04.2018, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2018 Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві сформовано податкову вимогу № 72666-17 про сплату боргу в розмірі 3 331 374,66 грн. З аналізу податкової вимоги вбачається, що податковий борг виник в зв'язку з несплатою податкових зобов'язань, згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 15.03.2018 № , № , № , № , та нарахуванням пені.

Враховуючи, що під час розгляду справи встановлено протиправність податкових повідомлень-рішень, відповідно відсутній податковий борг позивача по сплаті податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а тому податкова вимога від 18.04.2018 № 72666-17 судом визнається протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.03.2018 року задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 15.03.2018 № .

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 15.03.2018 № .

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 15.03.2018 №.

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 15.03.2018 № .

6. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № 72666-17 від 18.04.2008 року, видану Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві.

7. Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_4) судові витрати у розмірі 9 205 (дев'ять тисяч двісті п'ять) грн. за рахунок Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева