Справа № 160/1685/19
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2019-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2019 року Справа № 160/1685/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача - ОСОБА_3 представника відповідача - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та скасувати податкове повідомлення-рішення, -
Фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_5 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позов до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та скасувати податкове повідомлення-рішення, в якому просила:
скасувати податкове повідомлення-рішення від «07» лютого 2019 року № НОМЕР_1, прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.
В обґрунтування позовних вимог зазначили, що в період з 21.01.2019р. по 23.01.2019р. Головне управління ДФС у Дніпропетровській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка, у відповідності з листом - повідомленням ПАТ «ПУМБ» від 03.10.2018 року №КНО-09.1.9.3/553, щодо фактів порушення валютного законодавства України фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_5. По закінченню документальної позапланової невиїзної перевірки було складено акт № 2618/04-36-13-05/НОМЕР_2 від 23.01.2019 року, за висновками якого встановлено «порушення ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (із змінами та доповненнями) та притягнуто позивача до відповідальність на підставі абз. 6 п. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» про, що було прийнято податкове повідомлення-рішення 07.02.2019 року № НОМЕР_1. Позивач вважає, вказане податкове повідомлення-рішення відповідача є протиправним, оскільки в діях позивача відсутні порушення, передбачені ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів від 19.02.1993 №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», то і застосування в даному випадку відповідальності передбаченої абз. 6 п. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» є незаконною. Таким чином, приймаючи вказане рішення 07.02.2019 року відповідач діяв не в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2019 року прийнята справа до провадження та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 18 березня 2019 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті у той самий день, яка занесена до протоколу судового засідання.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги просив позов задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у позові.
У судовому засіданні представник Головного управління ДФС у Дніпропетровській області заперечував проти задоволення позову. Надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_5 порушено ст.7 Декрету К: Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 "Про систему валютного регулюванні валютного контролю" в частині здійснення розрахунків за експортно-імпортними операціями без участі уповноваженого банку. Відповідальність за дане порушення передбачена абз.6 п.2 ст.16 Декрету К: Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 "Про систему валютного регулюванні валютного контролю" (із змінами та доповненнями), ст. З Указу Президента Україкг 27.06.1999 №734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства" (із змінами та доповненнями) та п.2.6 ст.2 "Положення валютний контроль", затвердженого Постановою правління НБУ від 08.02.2000 за змінами та доповненнями) і тягне штраф у розмірі, еквівалентному сумі валютних цінностей, що використовувалися при розрахунках, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких розрахунків. Вважають, що податкове повідомлення-рішення від «07» лютого 2019 року № НОМЕР_1 є законним та обґрунтованим, винесеним в межах повноважень відповідача та у відповідності до норм діючого законодавства, і тому відсутні підстави для його скасування.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та покази свідків, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що в період з 21.01.2019 року по 23.01.2019 року головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_6 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка, у відповідності з листом - повідомленням ПАТ «ПУМБ» від 03.10.2018 року №КНО-09.1.9.3/553, щодо фактів порушення валютного законодавства України фізичною особою, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_5.
За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки було складено акт № 2618/04-36-13-05/НОМЕР_2 від 23.01.2019 року.
Згідно висновків акту встановлено: порушення ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» (із змінами та доповненнями). Відповідальність за дане порушення передбачена абз. 6 п. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» ( із змінами та доповненнями), ст. З Указу Президента України від 27.06.1999 року № 734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства» ( із змінами та доповненнями) та п.2.6 ст. 2 «Положення про валютний контроль», затвердженого Постановою правління НБУ від 08.02.2000 за № 49 і тягне штраф у розмірі, еквівалентному сумі валютних цінностей, використовувалися при розрахунках, перерахованій у валюту України за обмінним курсу Національного банку України на день здійснення таких розрахунків.
На підставі висновків акту № 2618/04-36-13-05/НОМЕР_2 від 23.01.2019 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення від «07» лютого 2019 року № НОМЕР_1.
Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішення позивач звернувся до суду із позовом.
Так, судом встановлено, що фактичною підставою для застосування фінансових санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням, з приводу правомірності якого виник спір, стали висновки контролюючого органу про порушення позивачем статті 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93 (далі - Декрет №15-93) внаслідок здійснення розрахунків між позивачем і нерезидентом не через уповноважені банки в порядку, установленому Національним банком України.
У преамбулі Декрету №15-93 визначено, що цей Декрет установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 7 Декрету №15-93 у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту використовуються як засіб платежу іноземна валюта та грошова одиниця України - гривня. Такі розрахунки здійснюються лише через уповноважені банки в порядку, установленому Національним банком України.
До резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за порушення резидентами порядку розрахунків, установленого статтею 7 цього Декрету, - штраф у розмірі, еквівалентному сумі валютних цінностей, що використовувалися при розрахунках, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких розрахунків (абзац шостий пункту 2 статті 16 Декрету №15-93).
Відповідно до абзацу дев'ятого пункту 2 статті 16 Декрету №15-93 санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладення стягнень провадиться у судовому порядку.
Отже, вказаним Декретом однозначно вирішено питання щодо компетентного органу, який має право застосовувати санкції за порушення приписів Декрету, а саме - повноважним органом є Національний банк України.
Саме цим нормативно-правовим актом врегульовані відносини, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі.
Положення Указу Президента України від 27 червня 1999 року №734/99 «Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства», яким органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету, не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18 листопада 1992 року №2796-XII «Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання»), Указ суперечить обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції України та необґрунтовано створює протиріччя в правовому регулюванні відносин.
Вказане узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 820/3659/16.
Таким чином, санкції, передбачені статтею 16 Декрету №15-93 застосовуються лише Національним банком України та підпорядкованими йому установами, до яких відповідач не відноситься.
За таких обставин, у відповідача не було повноважень для застосування до позивача фінансових санкцій та прийняття податкового повідомлення-рішення від 07 лютого 2019 року № НОМЕР_1.
Крім того, суд зауважує, що спірне податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 прийнято 07.02.2019 року, яким застосовано до позивача санкції на підставі абз. 6 п. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», який 07.02.2019 року втратив свою чинність на підставі Постанови Національного банку України №13 від 03.01.2019р.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Доводи відповідача про те, що позивачем допущено порушення ст.7 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 "Про систему валютного регулюванні валютного контролю" в частині здійснення розрахунків за експортно-імпортними операціями без участі уповноваженого банку, не підтверджено жодним належним доказом та спростовуються матеріалами справи, оскільки у повідомленні ПАТ «ПУМБ» від 03.10.2018 року, на яке посилається відповідач, зазначається про факт порушення законодавчо встановлених строків розрахунків за імпортними операціями.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому, суд, відповідно до п.2 ст.9 КАС України виходить за межі позовних вимог та з врахуванням вимог ч.2 ст.245 КАС України, вважає за необхідне визнати протиправним податкове повідомлення-рішення від 07 лютого 2019 року № НОМЕР_1.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що приймаючи податкове повідомлення-рішення від 07 лютого 2019 року № НОМЕР_1, Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області діяло не на підставі та у межах свої повноважень, а тому позовні вимоги про визнання дій відповідача протиправними та скасування вказаного рішення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 139, 241-247 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю ОСОБА_5 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та скасувати податкове повідомлення-рішення задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо прийняття податкового повідомлення-рішення від «07» лютого 2019 року № НОМЕР_1.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від «07» лютого 2019 року № НОМЕР_1, прийняте Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 28 березня 2019 року.

Суддя ОСОБА_1