Справа № 0940/2453/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1357/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Рибачука А.І.

за участі секретаря судового засідання Федчук М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2018 року про забезпечення позову (суддя - Матуляк Я.П., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, скасування припису та постанови,-

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 21.12.2018 звернувся до суду з позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, скасування припису від 21.11.2018 та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 06.12.2018 №ІФ2082/826/АВ/П/ТД-ФС.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови управління Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу за №ІФ2082/826/АВ/П/ТД-ФС від 06.12.2018 до набрання рішення у справі законної сили. Заява обґрунтована тим, що оскаржувана постанова про накладання штрафу може бути пред'явлена відповідачем до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення. Дані обставини, на думку позивача, свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист, а також поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2018 року у справі №0940/2453/18 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для забезпечення позову у цій справі. Обґрунтовуючи підстави для забезпечення позову, заявник апеляційної скарги фактично посилається на ті обставини, які зазначені ним у поданому до суду першої інстанції клопотанні про забезпечення позову. Позивач наполягає, що невжиття заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів апелянта, за захистом яких він звернувся до суду.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовив з тих підстав, що доводи позивача не свідчать в чому полягає існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або про те, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

За змістом статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов'язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється. Забезпечення позову допускається, якщо не вжиття цих заходів може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду. Під час вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд враховує інтереси як позивача, так і відповідача. Заходи забезпечення позову повинні відповідати критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів учасників даного судового процесу та не впливати на права, свободи та інтереси інших осіб.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Предметом оскарження у вказаній справі є припис Управління Держпраці в Івано-Франківській області про усунення виявлених порушень від 21.11.2018 та постановаУправління Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 06.12.2018 №ІФ2082/826/АВ/П/ТД-ФС.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що зупинення дії постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 06.12.2018 №ІФ2082/826/АВ/П/ТД, яка є предметом оскарження у адміністративній справі №0940/2453/18 за своїм характером є фактично вирішенням вказаного спору по суті до прийняття судом рішення, що не відповідає меті та завданням інституту заходів забезпечення позову.

В той же час, наявність очевидних ознак протиправності рішення відповідача, на які посилається позивач у своїй заяві про забезпечення позову, може бути встановлена судом тільки на підставі з'ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв'язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Крім того, позивачем до заяви про забезпечення позову не додано належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити подальше виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

На переконання колегії суду, подання адміністративного позову предметом якого є визнання протиправними певних дій та скасування рішення та відсутність у позивача наміру сплачувати у добровільному порядку накладений постановою штраф, не є єдиним та беззаперечним доказом очевидної ознаки протиправності таких дій чи рішень суб'єкта владних повноважень.

Окремо слід зауважити, що у випадку відкриття виконавчого провадження, позивач матиме право відповідно до пункту 5 частини першої статті 151 КАС України просити суд зупинити стягнення на підставі такого виконавчого документа, що в силу вимог пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016№1404-VIII, зумовлює зупинення вчинення виконавчих дій виконавцем.

З урахуванням відсутності доказів того, що відповідачем вживаються буд-які активні дії щодо стягнення з позивача штрафних санкцій, підстав для застосування заходів забезпечення адміністративного позову немає. Посилання лише на можливе стягнення штрафу до ухвалення рішення судом за результатами розгляду позову про скасування постанов відповідача, не може вважатися належною підставою для забезпечення позову.

Крім того, відповідно до частини другої статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб. Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

У межах визначеної нормативної регламентації спірних правовідносин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зупинення дії постанови Управління Держпраці в Івано-Франківській області за відсутності об'єктивних та достатніх підстав вважати, що такі дії обов'язково будуть здійснені протягом розгляду даної справи, зумовить виникнення невиправданого судового втручання у діяльність суб'єкта владних повноважень, що, у свою чергу, йде у розріз з метою інституту забезпечення позову.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення клопотання позивача про забезпечення позову та вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми процесуального права та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, суд першої інстанції порушень процесуального права при вирішенні спірного питання не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Також, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи видно та позивачем не заперечується, що ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року у справі №0940/2453/18 позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 повернуто позивачу з усіма доданими документами, на підставі заяви останнього від 27.12.2018 про залишення позовної заяви без розгляду. При цьому, сам позивач у апеляційній скарзі зазначає, що справа про визнання дій протиправними, скасування припису від 21.11.2018 та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 06.12.2018 №ІФ2082/826/АВ/П/ТД-ФС вже перебуває у провадженні іншого судді та їй присвоєно новий №300/68/19. Таким чином, на день перегляду апеляційним судом ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2018 року у справі №0940/2453/18, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, вказана справа уже не перебуває у провадженні судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду Матуляка Я.П., та провадження у справі №0940/2453/18 фактично завершено, що додатково виключає можливість вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення дії постанови, яка є предметом оскарження в іншій справі.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2018 року про забезпечення позову - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
А. І. Рибачук
Повне судове рішення складено 27 березня 2019 року.